Gramatický přehled sanskrtu

Ondřej Šefčík – Lenka Bičanová

Masarykova univerzita
Brno 2014

Dílo bylo vytvořeno v rámci projektu Filozoficka fakulta jako pracoviště excelentního vzdělávání: Komplexní inovace studijních oborů a programů na FF MU s ohledem na požadavky znalostní ekonomiky (FIFA), reg. č. CZ.1.07/2.2.00/28.0228 Operační program Vzdělávání pro konkurenceschopnost.

Recenzovali:
prof. PhDr. Jana Nechutová, CSc.
doc. PhDr. Pavel Krafl, Dr.

© 2014 Masarykova univerzita

Toto dílo podléhá licenci Creative Commons Uveďte autora-Neužívejte dílo komerčně – Nezasahujte do díla 3.0 Česko (CC BY-NC-ND 3.0 CZ). Shrnutí a úplný text licenčního ujednání je dostupný na: creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/3.0/cz/.

Této licenci ovšem nepodléhají v díle užitá jiná díla.

Poznámka: Pokud budete toto dílo šířit, máte mj. povinnost uvést výše uvedené autorské údaje a ostatní seznámit s podmínkami licence.

ISBN 978-80-210-7045-5 (brož. vaz.)

ISBN 978-80-210-7046-2 (online : pdf)

ISBN 978-80-210-7047-9 (online : ePub)

ISBN 978-80-210-7048-6 (online : Mobipocket)

Obsah

Předmluva

1 Fonetika, fonologie, morfonologie

1.1 Fonetický inventář

1.1.1 Vokály: monoftongy, diftongy, slabičné sonanty

1.1.2 Konsonanty

1.2 Fonologický inventář

1.2.1 Vokály

1.2.2 Konsonanty

1.2.3 Sonanty

1.3 Morfonologické alternace

1.3.1 Morfonologické alternace syntagmatické: sandhi

1.3.1.1 Vzájemné sandhi vokálů

1.3.1.2 Vzájemné sandhi konsonantů

1.3.1.3 Sandhi konsonantů a vokálů

1.3.1.4 Sandhi vokálů a konsonantů

1.3.1.5 Cerebralizace dentál a podmínky cerebralizace

1.3.1.6 Syntagmatické jevy při vzniku konsonantických trsů

1.3.2 Morfonologické alternace paradigmatické: ablaut

2 Morfologie

2.1 Nomina

2.1.1 Konsonantické kmeny

2.1.2 Vokalické kmeny

2.1.3 Adjektiva

2.1.3.1 Přechylování adjektiv

2.1.3.2 Stupňování adjektiv

2.2 Pronomina

2.2.1 Osobní (bezrodá) pronomina

2.2.2 Rodová pronomina

2.2.2.1 Pronomina 3. osoby, pronomina ukazovací

2.2.2.2 Pronomina tázací

2.2.2.3 Pronomina neurčitá

2.2.2.4 Pronomina záporná

2.3 Numeralia

2.3.1 Numeralia základní

2.3.2 Numeralia řadová

2.3.3 Numeralia násobná

2.3.4 Numeralia podílná

2.3.5Číselná adverbia

2.3.6 Numeralia druhová

2.4 Verba

2.4.1 Verba finita

2.4.1.1 Prézentní konjugace tematických tříd (1., 4., 6., 10. třída)

2.4.1.2 Konjugace atematických tříd (2., 3., 5., 7., 8., 9. třída)

2.4.1.3 Odvozené „sekundární“ konjugace

2.4.1.4 Mody verba finita

2.4.1.5 Aorist

2.4.1.6 Perfektum

2.4.1.7 Futurum

2.4.2 verba infinita

2.4.2.1 Participia

2.4.2.2 Absolutiv

2.4.2.3 Infinitiv

2.4.2.3 Gerundivum

2.5 Indeklinabilia

2.5.1 Adverbia

2.5.1.1 Adverbia izolovaná

2.5.1.2 Adverbia motivovaná

2.5.2 Apozice

2.5.2.1 Primární apozice

2.5.2.2 Sekundární apozice

2.5.3 Konjunkce

2.5.3.1 Konjunkce koordinační

2.5.3.2 Konjunkce subordinační

2.5.4 Partikule

Apendix: Devanāgarī

Zkratky

Bibliografie

Předmluva

Staroindičtina neboli sanskrt (saṃskṛta-, tj. jazyk „sestavený, upravený, normovaný“) je jazyk staroindických památek pokrývající mnohem delší časové období než období indického starověku (tj. do příchodu muslimů a islámu), neboť se sanskrt užíval v tradiční hinduistické kultuře podobně jako v Evropě latina.

Samotná staroindičina tak může být rozlišována ve dvou základních formách: Védština, tj. jazyk Véd, z nichž nejdůležitější je Ṛgvéda. Tento jazyk byl živým jazykem indoárských kmenů, které se posouvaly do Indie cestou přes Afghánistán, horní tok Indu a pak dále do nížin. Samotné datování textů Véd je vždy přibližné, neboť se jedná o texty náboženské (vlastně sbírky hymnů), ve kterých je jen málo odvolávek na konkrétní historické události, musíme se tedy spoléhat na archeologické nálezy a vnitřní rekonstrukci. Obecně se předpokládá, že texty hymnů vznikly v době asi 1500−1000 př. Kr., přičemž texty prošly přinejmenším jednou redakcí později. Jazyk Véd se stal vzorovým jazykem pro vytvoření klasického sanskrtu, protože zatímco živé mluvy Indoárijců se postupně měnily do středo- a novoindických jazyků a nářečí, posvátný jazyk zůstal ideálem k napodobení. To nakonec vedlo k vytvoření gramatických přehledů a redakcí sanskrtu. Z gramatiků je třeba zmínit zejména slavného Pāṇiniho (jeho gramatika Aṣṭādhyāyī). Takto vzniklý a kodifikovaný sanskrt je pak kulturním jazykem Indie dodnes, vyučován na školách podobně jako latina a řečtina bývala u nás a je i zdrojem pro vytváření odborné terminologie. V klasickém sanskrtu i jeho pozdějších variantách vznikala rozličná produkce, nejznámější je Mahābhārata (včetně Bhagavadgīty) a Rāmāyaṇa, ale i tisíce dalších děl.

Smysl studia staroindičtiny je několikerý: kromě prosté radosti z poznání pozoruhodného jazyka s bohatou flexí je i nezbytným studijním jazykem pro toho, kdo vážně chce poznat indickou tradici. Je užitečný i pro zájemce o moderní indické jazyky, protože velká část jejich odborné a jiné terminologie je odvozena právě ze sanskrtu. Dalšími, komu lze studium sanskrtu jen doporučit, jsou lingvisté zabývající se indoevropskými jazyky obecně, zde se bez alespoň elementárních znalostí staroindičtiny nelze obejít.

V tomto stručném gramatickém přehledu jsme se rozhodli, jak bývá zvykem, pro přehled gramatiky klasického sanskrtu, nikoli sanskrtu védského. Gramatika védštiny je v některých obhledech složitější, nicméně prostřednictvím klasického sanskrtu lze védskému jazyku porozumět poměrně snadno.

Náš přehled vychází ze zkušeností z výuky kurzů sanskrtu na Filozofické fakultě Masarykovy univerzity a posluchačům tohoto kurzu je primárně určen jako studijní materiál. Ve struktuře se držíme tradičního schématu, jenž je dán klasickou gramatikou W. D. Whitneye, jak ostatně dělaly i sanskrtské gramatiky Adolfa Erharta, dávno zcela rozebrané. Zvolili jsme formát gramatického přehledu bez větších výkladů, abychom dokázali vtěsnat základní informace do co nejmenšího prostoru, daného publikačními možnostmi. Kniha tedy může sloužit zejména těm, kteří hledají základní informace o sanskrtské gramatice, případně těm, kteří jsou již zčásti se sanskrtem obeznámeni a potřebují mít po ruce praktický přehled, který by jim pomohl v samostudiu.

1Fonetika, fonologie, morfonologie

1.1Fonetický inventář

V tomto výkladu představíme inventář sanskrtských hlásek, včetně nefonologických variant.

Sanskrtské hlásky dělíme na dvě velké skupiny. První skupinu tvoří vokály, diftongy a slabičné sonanty, druhou skupinu tvoří konsonanty. V tabulkách v hranatých závorkách uvádíme předpokládanou výslovnost hlásek v transkripci IPA.

1.1.1Vokály: monoftongy, diftongy, slabičné sonanty

Fonetická hodnota je dána na základě tradice. Slabičné sonanty se vyslovují jako v češtině, respektive jako dlouhé varianty těchto hlásek ve slovenštině. Dlouhé vokalické ḹ je spíše gramatickým konstruktem než reálně existující hláskou.

Monoftongy

Diftongy

krátké

dlouhé

ai [ǝi]

Přední

i [i]

ī [i:]

au [ǝu]

e [e:]

Střední

a [ɐ],[ǝ]

ā [ɑ:]

Slabičné sonanty

Zadní

o [o:]

ṛ [r̩]

ṝ [r̩:]

u [u]

ū [u:]

ḷ [l̩]

ḹ [l̩:]

1.1.2Konsonanty

V přehledu jsou uvedeny i všechny varianty konsonantů, opět podle fonetické hodnoty.[1]

Okluzívy

Nazály^1

Semi-vokály

Frikativy

Likvidy

neaspir.

aspir.

Glotály

ḥ

[h]

h

[ɦ]

Veláry

k

[k]

g [ɡ]

kh [kh]

gh [ɡɦ]

ṅ [ŋ]

Palatály

c [t͡ɕ]

j

[d͡ʑ]

ch [t͡ɕh]

jh [d͡ʑɦ]

ň [ɲ]

y

[j]

ś

[ɕ]

Retroflexívy

(cerebrály)

ṭ

[ʈ]

ḍ [ɖ]

ṭh

[ʈh]

ḍh [ɖɦ]

ṇ [ɳ]

ṣ

[ʂ]

r

[ɽ]

Dentály

t

[t̪]

d [d̪]

th

[t̪h]

dh [d̪ɦ]

n [n̪]

s

[s̪]

l

[l̪]

Labiodentály

v

[ʋ]

Bilabiály

p

[p]

b [b]

ph [ph]

bh [bɦ]

m [m]

Znělost

–

+

–

+

–

+

–

+

–

+

–

+

1.2Fonologický inventář

1.2.1Vokály

Do kategorie pravých vokálů řadíme ty fonémy, které mohou fungovat pouze jako jádro slabiky, tedy jen /a/, /ā/. Jádrem slabiky mohou být také e, o, ai, au; ty však bývají tradičně interpretovány jako kombinace dvou fonémů, tedy /e/ < /a/ + /i/, /o/ < /a/ + /u/, /ai/ < /ā/ + /i/, /au/ < /ā/ + /u/.

/a/

/ā/

Tradičně se připočítávají i vysoké vokály /i/, /ī/, /u/ a /ū/, ač regulérně alternují se sonantami.

1.2.2Konsonanty

Sanskrtské konsonanty lze dělit do tří základních tříd: okluzívy, nazály a frikativy. Okluzívy jsou vždy čtyři v dané lokační řadě, uspořádané podle opozice znělosti a aspirovanosti. U jh je otázkou jeho fonologický status, proto jej neuvádíme, ačkoli tradiční gramatiky s ním běžně pracují. Funkčně pozici znělé aspirované okluzívy vyplňuje frikativa /h/, jak je patrné z alternací s velárami analogickými /c/ a /j/. Nazály jsou tři, přičemž typickou vlastností sanskrtských nazál je jejich asimilace k lokaci následující okluzívy či frikativy. Nazály také alternují s a v ablautovém redukovaném stupni. Sanskrt disponuje třemi neznělými frikativami (znělé protějšky neexistují, při alternaci před znělou dochází k náhradním dloužením či diftongizaci).

Okluzívy

Nazály

Frikativy

Veláry

/k/

/kh/

/g/

/gh/

Palatály

/c/

/ch/

/j/

/h/

/ś/

Cerebrály

/ṭ/

/ṭh/

/ḍ/

/ḍh/

/ṇ/

/ṣ/

Dentály

/t/

/th/

/d/

/dh/

/n/

/s/

Labiály

/p/

/ph/

/b/

/bh/

/m/

1.2.3Sonanty

Z fonologického hlediska za sonanty pokládáme ty fonémy, které mohou fungovat jak jako jádro slabiky, tak jako její svah. Fony i a y jsou tradičně interpretovány jako alofony jednoho fonému /y/. Stejně tak jsou fony u a v pokládány za alofony jednoho fonému /v/. Oba tyto fonémy jsou proto sonanty.

/y/

/v/

/r/

/l/

1.3Morfonologické alternace

O morfonologické alternaci hovoříme tehdy, identifikujeme-li různé morfy, které musíme z distribučních důvodů přiřadit k jedinému morfému. Obecně se rozlišují dva druhy takové alomorfie: 1. ta, která je dána pozicí v řetězci a je spouštěna nějakým spouštěčem (alternace syntagmatická), a 2. ta, která je dána morfologickou potřebou (flexí, derivací) a bez spouštěče v řetězci (alternace paradigmatická).

1.3.1Morfonologické alternace syntagmatické: sandhi

Sandhi je taková alternace, při které dochází ke změnám vokálů a konsonantů na hranici morfémů nebo slov. Jedná se o změny foneticky nebo fonologicky podmíněné, závislé na určité fonologické jednotce nebo její realizaci. Tyto změny zasahují formy slov, jsou-li spojovány do frází nebo vět. Rozlišujeme dva typy sandhi: 1. externí sandhi – objevuje se na morfémové hranici dvou slov, povstává z juxtapozice slov uvnitř frází nebo vět; 2. interní sandhi – objevuje se na morfémových hranicích uvnitř slov.

1.3.1.1Vzájemné sandhi vokálů

V případě vokalického sandhi vznikají buď dlouhé vokály (sloučí-li se vokály stejné kvality), nebo diftongy či kombinace typu vokál + sonanta nebo sonanta + vokál. V některých případech sandhi diftongů vznikají sekundární pauzy. Následující tabulka uvádí i alternace finálního visargu (-ḥ) před vokály, které se liší podle toho, jaký vokál visargu předchází.

a-

ā-

ī̆-

ū̆-

ṛ-

e-

o-

ai-

au-

-ā̆

-ā-

-ā-

-e-

-o-

-ar-

-ai-

-au-

-ai-

-au-

-ī̆

-ya-

-yā-

-ī-

-yū̆-

-yr-

-ye-

-yo-

-yai-

-yau-

-ū̆

-va-

-vā-

-vī̆-

-ū-

-vr-

-ve-

-vo-

-vai-

-vau-

-e

-e ʼ

-a ā-

-a ī̆-

-a ū̆-

-a ṛ-

-a e-

-a o-

-a ai-

-a au-

-o

-o ʼ

-a ā-

-a ī̆-

-a ū̆-

-a ṛ-

-a e-

-a o-

-a ai-

-a au-

-ai

-ā a-

-ā ā-

-ā ī̆-

-ā ū̆-

-ā ṛ-

-ā e-

-ā o-

-ā ai-

-ā au-

-au

-āva-

-āvā-

-āvī̆-

-āvū̆-

-āvṛ-

-āve-

-āvo-

-āvai-

-āvau-

-ṛ

-ra-

-rā-

-rī̆-

-rū̆-

-ṝ-

-re-

-ro-

-rai-

-rau-

-aḥ

-o ʼ

-a ā-

-a ī̆-

-a ū̆-

-a ṛ-

-a e-

-a o-

-a ai-

-a au-

-āḥ

-ā a-

-ā ā-

-ā ī̆-

-ā ū̆-

-ā ṛ-

-ā e-

-ā o-

-ā ai-

-ā au-

-iḥ

-ira-

-irā-

-irī̆-

-irū̆-

-irṛ-

-ire-

-iro-

-irai-

-irau-

1.3.1.2Vzájemné sandhi konsonantů

Při konsonantickém sandhi se konsonanty stojící v pozici vlevo přizpůsobují následujícímu konsonantu (záhlaví tabulky) ve znělosti, nazály pak i v lokaci (viz tabulka na další straně).

1.3.1.3Sandhi konsonantů a vokálů

Při kontaktu finálního vokálu a iniciálního konsonantu dochází k těmto jevům:

1. neznělé konsonanty se mění ve znělé,

2. finální -n se zdvojuje po krátkém vokálu,

3. finální visarg (-ḥ) se po vokálu a mění i s tímto a v -o (tj. -aḥ > -o); pokud další slovo začíná vokálem a-, tento vokál mizí a je nahrazen apostrofem (sekundární pauza); visarg po -ā- mizí; visarg po -ī̆-, -ū̆- se mění v -r (tj. -ī̆ḥ, -ū̆ḥ > -ī̆r, -ū̆r).

1.3.1.4Sandhi vokálů a konsonantů

Uvádíme jen z důvodů výčtových, v tomto případě nedochází k žádnému sandhiovému jevu.

1.3.1.5Cerebralizace dentál a podmínky cerebralizace

Ze syntagmatických procesů je nutné zmínit cerebralizaci některých konsonantů po spouštěčích uvedených v tabulkách.

Cerebralizace dentální nazály

Spouštěč

Objekt

Proces

Specifikace

r

+

veláry: k, kh, g, gh, ṅ

mění n > ṇ

následuje-li vokál,

ṛ

labiály: p, ph, b, bh, m

či m, y, v nebo n

ṝ

dále y, v, h, ṃ

(jež se též změní v ṇ)

ṣ

nebo nic

Cerebralizace dentální sykavky (platí pouze uvnitř téhož slova; tzv. pravidlo RUKI)

Spouštěč

Objekt

Proces

Specifikace

k, r

+

následuje-li vokál

i, ī, u, ū, ṛ, ṝ

ṃ, ḥ

mění s > ṣ

nebo jakýkoli konsonant

e, ai, o, au

nebo nic

kromě r

1.3.1.6Syntagmatické jevy při vzniku konsonantických trsů

Sanskrtské konsonanty podléhají jistým pravidlům asimilace, a to pokud tvoří trs či v pozici na konci slova. V následující tabulce jsou uvedeny nejčastější případy alternací obstruentů před jinými okluzívami či před pauzou (#). Rozlišeny jsou zde dva fonémy j a h, vzniklé buď palatalizací původních velár (j_2, h_2), nebo vzniklé z původních palatovelár (j_1, h_1), neboť mají zčásti rozdílné alofony v antekonsonantickém postavení.

Interní alternace obstruentů

t-

th-

dh-

bh-

s-

#

-k

kt

kth

gdh

gbh

kṣ

k

-g

kt

kth

gdh

gbh

kṣ

k

-gh

gdh

kth, ghith

gbh

gbh

kṣ

k

-c

kt

kth

gdh

gbh

kṣ

k

-cch

ṣṭ

−

−

−

kṣ

−

-j_2

kt

kth

gdh

gbh

kṣ

k

-h_2

gdh

kth, hith

gdh

gbh

kṣ

k

-ś

ṣṭ

ṣh

(ḍ)ḍh

gbh, ḍbh

ṭs, kṣ

k, ṭ

-j_1

ṣṭ

ṣṭh

ḍḍh

ḍbh

ṭs, kṣ

ṭ

-h_1

0ḍh

kth, hith

0ḍh

ḍbh

ṭs, kṣ

ṭ

-t

tt

(t)th

(d)dh

dbh

ts

t

-d

tt

tth

(d)dh

ḍbh

ts

t

-dh

ddh

tth, dhith

(d)bh

ḍbh

ts

t

-p

pt

pth

bdh

bbh

ps

p

-b

pt

pth

bdh

bbh

ps

p

-bh

bdh

pth, bhith

bdh

bbh

ps

p

-s

st

sth

0dh

0bh, dbh

ts, ss, ḥs

ḥ

1.3.2Morfonologické alternace paradigmatické: ablaut

Ablaut je paradigmatická změna, kdy se morfém realizuje vícero morfy lišícími se kvalitou či kvantitou vokálu.

Rozeznáváme tři stupně ablautu: základní stupeň – morfovým vokálem je většinou a (případně je součástí krátkého diftongu); redukovaný stupeň – morfový vokál není přítomen nebo se realizuje jako vokalická podoba morfémové sonanty či nazály (zde jako a!); dloužený stupeň – morfovým vokálem je dlouhé ā (případně je součástí dlouhého diftongu).

Obecná schémata podle typů kořene (C zde zastupuje jeden a více obstruentních konsonantů, N jakoukoli nazálu, R jakoukoli sonantu, Ṛ vokalický alofon sonanty). Typy I neobsahují alternující sonanty či nazály, typy II jsou pro alternující sonanty včetně samprasáranových, typy III pro alternující nazály.

Ia

Ib

IIa

IIb

IIc

Základní stupeň

CaC

Cā

CaRC

CaR

CRaC

Redukovaný stupeň

C0C/CiC

C0/Ci

CṚC

CṚ/CR

CṚC

Dloužený stupeň

CāC

–

CāRC

CāRC

CRāC

IIIa

IIIb

Základní stupeň

CaNC

CaN

Redukovaný stupeň

CaC

Ca/CN

Dloužený stupeň

CāNC

CāN

Příklady různých ablautových stupňů od různých typů kořenů:

Typ kořene

Kořen

Základní

stupeň

Redukovaný stupeň

Dloužený stupeň

Ia

pat-

patati

paptimá

papā́ta-

sad-

sádas-

sī́dati

(= si-sd-)

sādayati

pad-

pádyate

-bda-

papā́da

Ib

dā- 1.

dádāti

ā́dat

-tta-

‒

sthā-

ásthāt

sthitá-

tasthúr

‒

snā-

snāhi

sasnus

‒

IIa

chid-

chedma-

ácchidat

acchāitsīt

dyut-

dyótate

didyutúr

ádyaut

mṛj-

marjáyati

mṛṣṭá-

mamā́rja

IIb

kṛ-

cakártha

kṛṇóti

cakrá

cakā́ra

ji-

jáyati

jéṣi

jitá-

jigā́ya

ájaiṣam

hu-

juhóti

juhutá

juhvé

áhāvi

áhauṣīt

IIc

khyā-

khyāyasi

ákhyat

–

grabh-/grah-

jagrábha

gṛbhnā́ti

jagrāha

śvas-

śvásiti

śuṣé

śvāsáyati

IIIa

skand-

skándati

skanná-

áskāntsī

bhaňj-

babháňja

bhajyáte

bhāngin-

stambh-

tastámbha

tastabhúr

ástāmpsīt

IIIb

ram-

rámate

ratá-

rāmáyati

han-

hánti

hatá-

ghnánti

jaghāna

gam-

jagáma

jagmé

gácchati

agāmi

1 Vedle těchto fonů se setkáváme ještě se dvěma nazalizacemi předchozích vokálů: tzv. slabá nazalizace neboli anusvár ṃ a tzv. silná nazalizace neboli anunásik m̆̇. Pro účely tohoto přehledu je nebudeme rozlišovat.

2Morfologie

Typ sanskrtu je principiálně obdobný tomu, jaký známe z češtiny (a slovanských jazyků vůbec), baltských jazyků, latiny, řečtiny a jiných starých indoevropských jazyků. Je to typ flektivní. Ten se vyznačuje typickým fúzováním gramatických kategorií v jednom morfu, takže například osoba a číslo (případně pád a číslo) jsou vyjádřeny jednou koncovkou. Pro Čecha je tento typ přirozený, neboť je vrozený. Pro zajímavost, dnešní indoárijské jazyky jsou jiného typu, a to typu izolujícího (jako například dnešní angličtina a románské jazyky), proto sice Indům nedělá potíže slovní zásoba či výslovnost sanskrtu, ale gramatická struktura je pro ně obtížná.

2.1Nomina

Do kategorie jmen se tradičně řadí substantiva i adjektiva (spojujícím prvkem obou tříd jsou gramatické kategorie pádu, čísla a rodu). Rozdíl mezi substantivy a adjektivy je v sanskrtu malý (adjektiva se mohou stupňovat či přechylovat), oba slovní druhy se skloňují stejně.

2.1.1Konsonantické kmeny

Kořenová jména s konsonantickým zakončením bez alternace

(příp. s alternací a ~ ā) a odvozené kmeny s t-ovými sufixy (kromě nt-kmenů)

Kořenová jména jsou poměrně vzácná, častější jsou kmeny odvozené sufixem -t, většinou ve významu nomin actionis či nomin agentis, sekundární abstrakta apod.

diś-, f. „směr“, dharmabudh-, m. „znalý zákona“, tvac-, f. „kůže, rāj-, m. „vládce“, pur-, f. „město“

Singulár

nom./vok. m. f.

ak. m. f.

nom./vok./ak. n.

gen./abl.

dat.

lok.

instr.

dik

diśam

diśaḥ

diśe

diśi

diśā

(dharmaḥ)

-bhut

-budham

-bhut

-budhaḥ

-budhe

-budhi

-budhā

tvak

tvacam

tvacaḥ

tvace

tvaci

tvacā

rāṭ

rājam

rājaḥ

rāje

rāji

rājā

pūḥ

puram

puraḥ

pure

puri

purā

Plurál

nom./vok. m. f.

ak. m. f.

nom./vok./ak. n.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

diśaḥ

diśaḥ

diśām

digbyaḥ

dikṣu

digbhiḥ

-budhaḥ

-budhaḥ

-bundhi

-budhām

-budbhyaḥ

-bhutsu

-budbhiḥ

tvacaḥ

tvacaḥ

tvacām

tvagbhyaḥ

tvakṣu

tvagbhiḥ

rājaḥ

rājaḥ

rājām

rāḍbhyaḥ

rāṭsu

rāḍbhiḥ

puraḥ

puraḥ

purām

pūrbhyaḥ

pūrṣu

pūrbhiḥ

Duál

nom./vok./ak. m. f.

nom./ak. n.

gen./lok.

dat./abl./instr.

diśau

diśoḥ

digbhyām

-budhau

-budhī

-budhoḥ

-budbhyām

tvacau

tvacoḥ

tvagbhyām

rājau

rājoḥ

rāḍbhyām

purau

puroḥ

pūrbhyām

marut-, m. „vítr“, devatāt-, f. „bohoslužba, pobožnost“, pād-, m. „noha“

Singulár

nom./vok. m. f.

ak. m. f.

gen. /abl.

dat.

lok.

instr.

marut

marutam

marutaḥ

marute

maruti

marutā

devatāt

devatātam

devatātaḥ

devatāte

devatāti

devatātā

pāt

pādam

padaḥ

pade

padi

padā

Plurál

nom./vok. m. f.

ak. m. f.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

marutaḥ

marutaḥ

marutām

marudbhyaḥ

marutsu

marudbhiḥ

devatātaḥ

devatātaḥ

devatātām

devatādbhyaḥ

devatātsu

devatādbhiḥ

pādaḥ

padaḥ

padām

padbhyaḥ

patsu

padbhiḥ

Duál

nom./ak. m. f.

gen./lok.

dat./abl./instr.

marutau

marutoḥ

marudbhyām

devatātau

devatātoḥ

devatādbhyām

padau

padoḥ

padbhyām

Kořenová jména s alternací (zakončená na -r, -n, -m)

Do této třídy patří jen velmi málo izolovaných substantiv.

vṛtrahan-, m. „zabíjející Vrtru“

Singulár

Plurál

Duál

nom.

vok.

ak.

gen.

dat.

lok.

instr.

abl.

vṛtrahā

vṛtrahan

vṛtrahanam

vṛtraghnaḥ

vṛtraghne

vṛtrahani, -ghni

vṛtraghnā

vṛtraghnaḥ

vṛtrahanaḥ

vṛtrahanaḥ

vṛtraghnaḥ

vṛtraghnām

vṛtrahabhyaḥ

vṛtrahasu

vṛtrahabhiḥ

vṛtrahabhyaḥ

vṛtrahanau

vṛtrahanau

vṛtrahanau

vṛtraghnoḥ

vṛtrahabhyām

vṛtraghnoḥ

vṛtrahabhyām

vṛtrahabhyām

Kmeny na -aňc (s alternací)

Patří sem adjektiva odvozená z předložek. Označují světové směry nebo polohu.

prāňc-, adj. „východní“, pratyaňc-, adj. „západní“, anvaňc-, adj. „následující“

Singulár

nom./vok. m.

ak. m.

nom./ak. n.

gen./abl.

dat.

lok.

instr.

prāṅ

prāňcam

prāk

prācaḥ

prāce

prāci

prācā

pratyaṅ

pratyaňcam

pratyak

pratīcaḥ

pratīce

pratīci

pratīcā

anvaṅ

anvaňcam

anvak

anūcaḥ

anūce

anūci

anūcā

Plurál

nom./vok. m.

ak. m.

nom./ak. n.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

prāňcaḥ

prācaḥ

prāňci

prācām

prāgbhyaḥ

prākṣu

prāgbhiḥ

pratyaňcaḥ

pratīcaḥ

pratyaňci

pratīcām

pratyagbhyaḥ

pratyakṣu

pratyagbhiḥ

anvaňcaḥ

anūcaḥ

anvaňci

anūcām

anvagbhyaḥ

anvakṣu

anvagbhiḥ

Duál

nom./ak. m.

nom./ak. n.

gen./lok.

dat./abl./instr.

prāňcau

prācī

prācoḥ

prāgbhyām

pratyaňcau

pratīcī

pratīcoḥ

pratyagbhyām

anvaňcau

anūcī

anūcoḥ

anvagbhyām

nt-kmeny

Do této flektivní třídy náležejí kmeny končící na -ant, povětšinou prézentní aktivní participia, ojediněle jiná adjektiva. Podtyp -vant/-mant je produktivním typem sekundárních desubstantivních adjektiv.

bharant-, adj. „nesoucí“, dadat-, adj. „dávající“, dhīmant-, adj. „moudrý“

Singulár

nom. m.

vok. m.

ak. m.

nom./ak. n.

gen.

dat.

lok.

instr.

bharan

bharan

bharantam

bharat

bharataḥ

bharate

bharati

bharatā

dadat

dadat

dadatam

dadat

dadataḥ

dadate

dadati

dadatā

dhīmān

dhīman

dhīmantam

dhīmat

dhīmataḥ

dhīmate

dhīmati

dhīmatā

Plurál

nom./vok. m.

ak. m.

nom./ak. n.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

bharantaḥ

bharataḥ

bharanti

bharatām

bharadbhyaḥ

bharatsu

bharadbhiḥ

dadataḥ

dadataḥ

dadanti

dadatām

dadadbhyaḥ

dadatsu

dadadbhiḥ

dhīmantaḥ

dhīmataḥ

dhīmanti

dhīmatām

dhīmadbhyaḥ

dhīmatsu

dhīmadbhiḥ

Duál

nom./ak. m.

nom./ak. n.

gen./lok.

dat./abl./instr.

bharantau

bharatī

bharatoḥ

bharadbhyām

dadatau

dadatī

dadatoḥ

dadadbhyām

dhīmantau

dhīmatī

dhīmatoḥ

dhīmadbhyām

n-kmeny

Kmeny této flektivní třídy lze dělit na několik podtypů:

Kmeny na -an (-man, -van)

Vyjma několik izolovaných substantiv sem patří zejména slovesná abstrakta či konkréta se sufixem -man, činitelská jména či sekundární adjektiva se sufixem -van.

rājan-, m. „král“, nāman-, n. „jméno“, ātman-, m. „duše“[2],

parvan-, n. „uzel, úsek, člen, úd“

Singulár

nom.

vok.

ak.

gen./abl.

dat.

lok.

instr.

rājā

rājan

rājānam

rājňaḥ

rājňe

rājňi, rājani

rājňā

nāma

nāma

nāma

nāmnaḥ

nāmne

nāmni, nāmani

nāmnā

ātmā

ātman

ātmānam

ātmanaḥ

ātmāne

ātmani

ātmanā

parva

parva

parva

parvaṇaḥ

parvaṇe

parvaṇi

parvaṇā

Plurál

nom./vok.

ak.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

rājānaḥ

rājňaḥ

rājňām

rājabhyaḥ

rājasu

rājabhiḥ

nāmāni

nāmāni

nāmnām

nāmabhyaḥ

nāmasu

nāmabhiḥ

ātmānaḥ

ātmanaḥ

ātmanām

ātmabhyaḥ

ātmasu

ātmabhiḥ

parvāṇi

parvāṇi

parvaṇām

parvabhyaḥ

parvasu

parvabhiḥ

Duál

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

rājānau

rājňoḥ

rājabhyām

nāmnī, nāmanī

nāmnoḥ

nāmabhyām

ātmānau

ātmanoḥ

ātmabhyām

parvaṇī

parvaṇoḥ

parvabhyām

in-kmeny

Produktivní sufix -in tvoří primární adjektiva (nomina agentis), případně sekundární adjektiva ve významu „mající (vlastnost)“.

balin-, adj. „silný“

Singulár

nom. m.

vok. m.

ak. m.

nom./vok./ak. n.

gen.

dat.

lok.

instr.

balī

bali

balinam

bali

balinaḥ

baline

balini

balinā

Plurál

nom./vok./ak. m.

nom./vok./ak. n.

gen.

dat.

lok.

instr.

balinaḥ

balīni

balinām

balibhyaḥ

baliṣu

balibhiḥ

Duál

nom./vok./ak. m.

nom./vok./ak. n.

gen./lok.

dat./abl./instr.

balinau

balinī

balinoḥ

balibhyām

Skloňování heteroklit (tj. různokmenných jmen)

Heteroklita jsou taková substantiva, která alternují v kmeni, přesněji v konsonantické kodě kmene. Časté je střídání sufixálního -n s jinými konsonanty.

panthān-, m. „cesta“, puṃs-, m. „muž“, akṣi-, n. „oko“

Singulár

nom.

vok.

ak.

gen./abl.

dat.

lok.

instr.

panthān

panthān

panthānam

pathaḥ

pathe

pathi

pathā

pumān

puman

pumāṃsam

puṃsaḥ

puṃse

puṃsi

puṃsā

akṣi

akṣi

akṣi

akṣṇaḥ

akṣṇe

akṣ(a)ni

akṣṇā

Plurál

nom.

ak.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

panthānaḥ

pathaḥ

pathām

pathibhyaḥ

pathiṣu

pathibhiḥ

pumāṃsaḥ

puṃsaḥ

puṃsām

puṃbhyaḥ

puṃsu

puṃbhiḥ

akṣīni

akṣīni

akṣṇām

akṣibhyaḥ

akṣiṣu

akṣibhiḥ

Duál

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

panthānau

pathoḥ

pathibhyām

pumāṃsau

puṃsoḥ

puṃbhyām

akṣinī

akṣnoḥ

akṣibhyām

s-kmeny

Kmeny na -as, -iṣ, -uṣ

Zatímco -iṣ a -uṣ kmeny jsou zastoupeny jen izolovanými substantivy, skupina -as kmenů je velmi produktivní. Vznikají četná nomina actionis, často konkréta, vzácněji i činitelská jména (ve védském jazyce odlišená přízvukem od první skupiny).

manas-, n. „myšlenka“, sumanas-, adj. „laskavý, radostný“, f. „květina“,

havis-, n. „obětina“, cakṣuṣ-, n. „oko“

Singulár

nom. m.

vok. m.

ak. m.

nom./vok./ak. n.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

sumanāḥ

sumanaḥ

sumanasam

manaḥ

manasaḥ

manase

manasi

manasā

haviḥ

haviṣaḥ

haviṣe

haviṣi

haviṣā

cakṣuḥ

cakṣuṣaḥ

cakṣuṣe

cakṣuṣi

cakṣuṣā

Plurál

nom./vok./ak. m.

nom./vok./ak. n.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

sumanasaḥ

manāṃsi

manasām

manobhyaḥ

manaḥsu

manobhiḥ

havīṃṣi

haviṣām

havirbhyaḥ

haviḥṣu

havirbhiḥ

cakṣūṃṣi

cakṣuṣām

cakṣurbhyaḥ

cakṣuḥṣu

cakṣurbhiḥ

Duál

nom./vok./ak. m.

nom./vok./ak. n.

lok.

dat./abl./instr.

sumanasau

manasī

manasoḥ

manobhyām

haviṣī

haviṣoḥ

havirbhyām

cakṣuṣī

cakṣuṣoḥ

cakṣurbhyām

2.1.2Vokalické kmeny

Kořenová jména na -ī (-iy), -ū (-uv)

Jedná se o částečně nemotivovaná, zčásti motivovaná substantiva (přechýlené a-kmeny). V klasickém sanskrtu se často kontaminují tvary běžných ī- a ū-kmenů.

dhī-, f. „rozum“, bhū-, f. „země“

Singulár

nom./vok.

ak.

gen.

dat.

lok.

instr.

dhīḥ

dhiyam

dhiyaḥ, dhiyāḥ

dhiye, dhiyai

dhiyi, dhiyām

dhiyā

bhūḥ

bhuvam

bhuvaḥ, bhuvāḥ

bhuve, bhuvai

bhuvi, bhuvām

bhuvā

Plurál

nom./vok.

ak.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

dhiyaḥ

dhiyaḥ

dhiyām, dhīnām

dhībhyaḥ

dhīṣu

dhībhiḥ

bhuvaḥ

bhuvaḥ

bhuvām, bhūnām

bhūbhyaḥ

bhūṣu

bhūbhiḥ

Duál

nom./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

dhiyau

dhiyoḥ

dhībhyām

bhuvau

bhuvoḥ

bhūbhyām

Kořenová jména s diftongem

Typická je alternace mezi diftongem v antekonsonantické pozici a skupinou a/ā + sonanta v pozici antevokalické.

nau-, f. „loď“, rai-, f. „bohatství“, dyo-, f. „nebe, den“, go-, m./f. „býk, kráva“

Singulár

nom./vok.

ak.

gen./abl.

dat.

lok.

instr.

nauḥ

nāvam

nāvaḥ

nāve

nāvi

nāvā

rāḥ

rāyam

rāyaḥ

rāye

rāyi

rāyā

dyauḥ

divam

divaḥ

dive

divi

divā

gauḥ

gām

goḥ

gave

gavi

gavā

Plurál

nom./vok.

ak.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

nāvaḥ

nāvaḥ

nāvām

naubhyaḥ

nauṣu

naubhiḥ

rāyaḥ

rāyaḥ

rāyām

rābhyaḥ

rāsu

rābhiḥ

divaḥ

divaḥ

divām

dyubhyaḥ

dyuṣu

dyubhiḥ

gāvaḥ

gāḥ

gavām

gobhyaḥ

goṣu

gobhiḥ

Duál

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

nāvau

nāvoḥ

naubhyām

rāyau

rāyoḥ

rābhyām

divau

divoḥ

dyubhyām

gāvau

gavoḥ

gobhyām

Kořenová jména na -ā

Pozor, tato jména nejsou ve flexi totožná s ā-kmeny typu bālā.

viśvapā-, m./f. „všeochraňující“

Singulár

Plurál

Duál

nom./vok.

ak.

gen.

dat.

lok.

instr.

viśvapāḥ

viśvapām

viśvapaḥ

viśvape

viśvapi

viśvapā

viśvapāḥ

viśvapaḥ

viśvapām

viśvapābhyaḥ

viśvapāsu

viśvapābhiḥ

viśvapau

viśvapau

viśvapoḥ

viśvapābhyām

viśvapoḥ

viśvapābhyām

i-kmeny a u-kmeny

Kmeny na -i

Vedle rozsáhlého počtu nemotivovaných substantiv sem patří častá derivativa na -ti tvořící slovesná abstrakta a různá derivovaná substantiva na -ni/-sni.

kavi-, m. „básník“, mati-, f. „myšlenka“, vāri-, n. „voda“

Singulár

nom. m. f.

vok. m. f.

ak. m. f.

nom./ak. n.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

kaviḥ

kave

kavim

kaveḥ

kavaye

kavau

kavinā

matiḥ

mate

matim

mateḥ, matyāḥ

mataye, matyai

matau, matyām

matyā

vāri

vāriṇaḥ

vāriṇe

vāriṇi

vāriṇā

Plurál

nom./vok. m. f.

ak. m. f.

nom./vok./ak. n.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

kavayaḥ

kavīn

kavīnām

kavibhyaḥ

kaviṣu

kavibhiḥ

matayaḥ

matīḥ

matīnām

matibhyaḥ

matiṣu

matibhiḥ

vārīṇi

vārīṇām

vāribhyaḥ

vāriṣu

vāribhiḥ

Duál

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

kavī

kavyoḥ

kavibhyām

matī

matyoḥ

matibhyām

vāriṇī

vāriṇoḥ

vāribhyām

Deklinace substantiv sakhi- a pati- (ve významu „manžel“)

sakhi-, m. „přítel“, pati-, m. „manžel“

Singulár

nom.

vok.

ak.

gen.

dat.

lok.

instr.

sakhā

sakhe

sakhāyam

sakhyuḥ

sakhye

sakhyau

sakhyā

patiḥ

pate

patim

patyuḥ

patye

patyau

patyā

Plurál

nom./vok.

ak.

gen.

dat.

lok.

instr.

sakhāyaḥ

sakhīn

sakhīnām

sakhibhyaḥ

sakhiṣu

sakhibhiḥ

patayaḥ

patīn

patīnām

patibhyaḥ

patiṣu

patibhiḥ

Duál

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

sakhāyau

sakhyoḥ

sakhibhyām

patī

patyoḥ

patibhyām

u-kmeny

Vyjma izolovaných u-kmenů sem patří i časté skupiny derivátů zakončených sufixy -tu, -nu, -snu (analogicky i-kmenovým protějškům), a dále sufixem -yu tvořícím substantiva a primární adjektiva; sufixem -ru jsou tvořena adjektiva primární.

sūnu-, m. „syn“, dhenu-, f. „kráva“, madhu-, n. „med“

Singulár

nom.

vok.

ak.

gen./abl.

dat.

lok.

instr.

sūnuḥ

sūno

sūnum

sūnoḥ

sūnave

sūnau

sūnunā

dhenuḥ

dheno

dhenum

dhenoḥ, dhenvāḥ

dhenave, dhenvai

dhenau, dhenvām

dhenvā

madhu

madhu

madhu

madhunaḥ

madhune

madhuni

madhunā

Plurál

nom./vok.

ak.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

sūnavaḥ

sūnūn

sūnūnām

sūnubhyaḥ

sūnuṣu

sūnubhiḥ

dhenavaḥ

dhenūḥ

dhenūnām

dhenubhyaḥ

dhenuṣu

dhenubhiḥ

madhūni

madhūni

madhūnām

madhubhyaḥ

madhuṣu

madhubhiḥ

Duál

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

sūnū

sūnvoḥ

sūnubhyām

dhenū

dhenvoḥ

dhenubhyām

madhuni

madhunoḥ

madhubhyām

ī-kmeny a ū-kmeny

Oba podtypy jsou výlučná feminina, podobně jako ā-kmeny. Vyjma izolovaných slov sem patří četná přechýlená jména (jak substantiva, tak adjektiva). Produktivita ū-kmenů je v klasickém sanskrtu výrazně nižší než produktivita ī-kmenů.

devī-, f. „bohyně“, strī-, f. „žena“, vadhū-, f. „žena, manželka“

Singulár

nom.

vok.

ak.

gen./abl.

dat.

lok.

instr.

devī

devi

devīm

devyāḥ

devyai

devyām

devyā

strī

stri

striyam, strīm

striyāḥ

striyai

striyām

striyā

vadhūḥ

vadhu

vadhūm

vadhvāḥ

vadhvai

vadhvām

vadhvā

Plurál

nom./vok.

ak.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

devyaḥ

devīḥ

devīnām

devībhyaḥ

devīṣu

devībhiḥ

striyaḥ

striyaḥ, strīḥ

strīṇām

strībhyaḥ

strīṣu

strībhiḥ

vadhvaḥ

vadhūḥ

vadhūnām

vadhūbhyaḥ

vadhūṣu

vadhūbhiḥ

Duál

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

devyau

devyoḥ

devībhyām

striyau

striyoḥ

strībhyām

vadhvau

vadhvoḥ

vadhūbhyām

ā-kmeny

Všechna substantiva jsou pouze feminina, dílem primární substantiva, dílem výsledek přechylování.

bālā-, f. „dívka“

Singulár

Plurál

Duál

nom.

vok.

ak.

gen.

dat.

lok.

instr.

abl.

bālā

bāle

bālām

bālāyāḥ

bālāyai

bālāyām

bālayā

bālāyāḥ

bālāḥ

bālāḥ

bālāḥ

bālānām

bālābhyaḥ

bālāsu

bālābhiḥ

bālābhyaḥ

bāle

bāle

bāle

bālayoḥ

bālābhyām

bālayoḥ

bālābhyām

bālābhyām

a-kmeny

Do této třídy náleží výlučná maskulina a neutra, statisticky se jedná o nejpočetnější kmen. Je součástí různých afixů různé funkce a významů.

aśva-, m. „kůň“

Singulár

Plurál

Duál

nom.

vok.

ak.

gen.

abl.

dat.

lok.

instr.

aśvaḥ

aśva

aśvam

aśvasya

aśvāt

aśvāya

aśve

aśvena

aśvāḥ

aśvāḥ

aśvān

aśvānām

aśvebhyaḥ

aśvebhyaḥ

aśveṣu

aśvaiḥ

aśvau

aśvau

aśvau

aśvayoḥ

aśvābhyām

aśvābhyām

aśvayoḥ

aśvābhyām

yuga-, n. „jho“

Singulár

Plurál

Duál

nom./vok./ak.

gen.

abl.

dat.

lok.

instr.

yugam

yugasya

yugāt

yugāya

yuge

yugena

yugāni

yugānām

yugebhyaḥ

yugebhyaḥ

yugeṣu

yugaiḥ

yuge

yugayoḥ

yugābhyām

yugābhyām

yugayoḥ

yugābhyām

ṛ-kmeny

Zatímco nemotivaných ṛ-kmenů je málo, četná jsou naopak jména příbuzenská a činitelská, obé sice zakončené sufixem -tar, avšak s rozdílnou flexí v některých pádech.

dātṛ-, m./n. „dárce“, pitṛ-, m. „otec“[3], svasṛ-, f. „sestra“, nṛ-, m. „muž“

Singulár

nom.

vok.

ak.

gen./abl.

dat.

lok.

instr.

dātā

dātaḥ

dātāram

dātuḥ

dātre

dātar(i)

dātrā

dātṛ

dātṛ

dātṛ

dātṛṇaḥ

dātṛṇe

dātṛṇi

dātṛṇā

pitā

pitaḥ

pitaram

pituḥ

pitre

pitar(i)

pitrā

svasā

svasaḥ

svasāram

svasuḥ

svasre

svasar(i)

svasrā

nā

naḥ

naram

naraḥ

nare

nari

Plurál

nom./vok.

ak.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

dātāraḥ

dātṝn

dātṝṇām

dātṛbhyaḥ

dātṛṣu

dātṛbhiḥ

dātṝṇi

dātṝṇi

dātṝṇām

dātṛbhyaḥ

dātṛṣu

dātṛbhiḥ

pitaraḥ

pitṝn

pitṝṇām

pitṛbhyaḥ

pitṛṣu

pitṛbhiḥ

svasāraḥ

svasṝḥ

svasṝṇām

svasṛbhyaḥ

svasṛṣu

svasṛbhiḥ

naraḥ

nṝn

nṝṇām

nṛbhyaḥ

nṛṣu

nṛbhiḥ

Duál

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

dātārau

dātroḥ

dātṛbhyām

dātṛṇī

dātṛṇoḥ

dātṛbhyām

pitarau

pitroḥ

pitṛbhyām

svasārau

svasroḥ

svasṛbhyām

narā

2.1.3Adjektiva

Adjektiva mají stejnou flexi jako substantiva. Klíčové rozdíly oproti substantivům lze spatřovat pouze v přechylování a stupňování.

2.1.3.1Přechylování adjektiv

Sanskrtská adjektiva se přechylují poměrně pravidelně. Základním prostředkem je sufix -ī, který se připojuje ke kmeni.

Kmenotvorný sufix

(m. + n.)

Kmenotvorný sufix (f.)

i-kmeny

-i (nom. sg. -iḥ)

-ī

u-kmeny

-u (nom. sg. -uḥ)

-vī (-ū)

ṛ-kmeny

-r (nom. sg. -ā)

-rī

konsonantické kmeny

-C (nom. sg. -C)

-Cī

a-kmeny

-a (nom. sg. -aḥ/-aṃ)

-ā, -ī (jména barev)

2.1.3.2Stupňování adjektiv

Sanskrtská adjektiva se stupňují, podobně jako česká adjektiva, ve třech stupních: pozitivu (základní stupeň), komparativu a superlativu.

Pravidelné stupňování

Kmen pozitivu je pravidelně rozšiřován sufixy. Komparativní sufix je -tara, superlativní sufix je -tama. Oba typy se skloňují jako a-kmeny.

Pozitiv

Komparativ

Superlativ

priya- „milý“

priyatara-

priyatama-

bhagavant- „vznešený“

bhagavattara-

bhagavattama-

balin- „silný“

balitara-

balitama-

Nepravidelné stupňování

Kmeny se často výrazně liší, a to ablautem či derivačními sufixy, nebo se jedná o kmenový supletivismus (různokmenní). Komparativní sufix je -(ī)yāṃs/-(ī)yas (skloňuje se jako s-kmen). Superlativní sufix je -iṣṭha (skloňuje se jako a-kmen).

Pozitiv

Komparativ

Superlativ

guru- „těžký“

garīyas-

gariṣṭha-

kṣipra- „rychlý“

kṣepīyas-

kṣepiṣṭha-

mahant- „velký“

mahīyas-

mahiṣṭha-

2.2Pronomina

Pronomina můžeme ve staroindičtině dělit do dvou skupin: na pronomina osobní, která jsou vždy bezrodá, a na pronomina rodová (ostatní).

2.2.1Osobní (bezrodá) pronomina

Osobní pronomina v sanskrtu (stejně jako v češtině) nerozlišují jmenný rod. Neexistuje zde ani kategorie čísla; řazení např. aham a tvam k „singuláru“ je dáno spíše tradicí než strukturní vlastností („my“ není rozhodně plurálem od „já“). Typická je absence zájmena třetí osoby, to je substituováno zájmeny rodovými.

„Singulár“

aham „já“

tvam „ty“

nom.

ak.

gen.

abl.

dat.

lok.

instr.

aham

mām, mā

mama, me

mat

mahyam, me

mayi

mayā

nom.

ak.

gen.

abl.

dat.

lok.

instr.

tvam

tvām, tvā

tava, te

tvat

tubhyam, te

tvayi

tvayā

„Plurál“

vayam „my“

yūyam „vy“

nom.

ak.

gen.

abl.

dat.

lok.

instr.

vayam

asmān, naḥ

asmākam, naḥ

asmat

asmabhyam, naḥ

asmāsu

asmābhiḥ

nom.

ak.

gen.

abl.

dat.

lok.

instr.

yūyam

yuṣmān, vaḥ

yuṣmākam, vaḥ

yuṣmat

yuṣmabhyam, vaḥ

yuṣmāsu

yuṣmābhiḥ

„Duál“

āvām „my dva“

yuvām „vy dva“

nom.

ak.

vok.

gen.

lok.

abl.

dat.

instr.

āvām

āvām, nau

āvām

āvayoḥ, nau

āvayoḥ

āvābhyām

āvābhyām, nau

āvābhyām

nom.

ak.

vok.

gen.

lok.

abl.

dat.

instr.

yuvām

yuvām, vām

yuvām

yuvayoḥ, vām

yuvayoḥ

yuvābhyām

yuvābhyām, vām

yuvābhyām

2.2.2Rodová pronomina

Rodová pronomina rozlišují kategorii jmenného rodu (většinou všech tří; někdy jen opozici „osoba“ vs. „neosoba“, např. u tázacích zájmen) a čísla.

2.2.2.1Pronomina 3. osoby, pronomina ukazovací

a) označují vzdálenější osoby nebo předměty

sa/saḥ, tat, sā

„on, ono, ona; ten, to, ta“

te, tāni, tāḥ

„oni, ona, ony; ti, ta, ty“

Singulár

Plurál

m.

n.

f.

m.

n.

f.

nom.

ak.

gen.

abl.

dat.

lok.

instr.

sa, saḥ

tam

tasya

tasmāt

tasmai

tasmin

tena

tat

tat

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

sā

tām

tasyāḥ

tasyāḥ

tasyai

tasyām

tayā

nom.

ak.

gen.

abl.

dat.

lok.

instr.

te

tān

teṣām

tebhyaḥ

tebhyaḥ

teṣu

taiḥ

tāni

tāni

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

tāḥ

tāḥ

tāsām

tāsām

tābhyaḥ

tāsu

tābhiḥ

tau, te, te

„oni dva, ona dvě, ony dvě;

ty dva, ta dvě, ty dvě“

Duál

m.

n.

f.

nom.

ak.

gen.

lok.

abl.

dat.

instr.

tau

tau

tayoḥ

tayoḥ

tābhyām

tābhyām

tābhyām

te

te

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

te

te

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

Stejně se skloňují i pronomina:

b) označují bližší osoby nebo předměty

ayam, idam, iyam

„tento, toto, tato“

ime, imāni, imāḥ

„tito, tato, tyto“

Singulár

Plurál

m.

n.

f.

m.

n.

f.

nom.

ak.

gen.

abl.

dat.

lok.

instr.

ayam

imam

asya

asmāt

asmai

asmin

anena

idam

idam

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

iyam

imām

asyāḥ

asyāḥ

asyai

asyām

anayā

nom.

ak.

gen.

abl.

dat.

lok.

instr.

ime

imān

eṣām

ebhyaḥ

ebhyaḥ

eṣu

ebhiḥ

imāni

imāni

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

imāḥ

imāḥ

āsām

ābhyaḥ

ābhyaḥ

āsu

ābhiḥ

imau, ime, ime

„tito dva, tato dvě, tyto dvě“

Duál

m.

n.

f.

nom.

ak.

gen.

lok.

abl.

dat.

instr.

imau

imau

anayoḥ

anayoḥ

ābhyām

ābhyām ābhyām

ime

ime

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

ime

ime

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

asau, adaḥ, asau

„onen, ono, ona“

amī, amūni, amūḥ

„oni, ona, ony“

Singulár

Plurál

m.

n.

f.

m.

n.

f.

nom.

ak.

gen.

abl.

dat.

lok.

instr.

asau

amum

amuṣya

amuṣmāt

amuṣmai

amuṣmin

amunā

adaḥ

adaḥ

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

asau

amūm

amuṣyāḥ

amuṣyāḥ

amuṣyai

amuṣyām

amuyā

nom.

ak.

gen.

abl.

dat.

lok.

instr.

amī

amūn

amīṣām

amībhyaḥ

amībhyaḥ

amīṣu

amībhyah

amūni

amūni

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

amūḥ

amūḥ

amūṣām

amūbhyaḥ

amūbhyaḥ

amūṣu

amūbhiḥ

amū

„oni dva, ona dvě, ony dvě“

Duál

m.

n.

f.

nom.

ak.

gen.

lok.

abl.

dat.

instr.

amū

amū

amuyoḥ

amuyoḥ amubhyām

amubhyām

amubhyām

amū

amū

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

amū

amū

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

2.2.2.2Pronomina tázací

Deklinace podle pronomin ukazovacích (2.2.2.1).

kaḥ (m.) „kdo, který“

kim (n.) „co, které“

kā (f.) „kdo, která“

2.2.2.3Pronomina neurčitá

Deklinace podle pronomin ukazovacích (2.2.2.1).

Tvoří se od pronomin tázacích přidáním sufixů -cit, -cana, -api, jde tedy o kompozitní tvary.

kaścit, kaścana, ko ῾pi (m.) „někdo, některý“

kiṃcit, kiṃcana, kimapi (n.) „něco, některé“

kācit, kācana, kāpi (f.) „někdo, některá“

2.2.2.4Pronomina záporná

Deklinace podle pronomin ukazovacích (2.2.2.1).

Tvoří se přidáním záporky před neurčité pronominum.

na kaścit, na kaścana, na ko ῾pi (m.) „nikdo, žádný“

na kiṃcit, na kiṃcana, na kimapi (n.) „nic, žádné“

na kācit, na kācana, na kāpi (f.) „nikdo, žádná“

2.3Numeralia

2.3.1Numeralia základní

Číslovka eka- „jeden, jedna“ se skloňuje pronominálně jako sarva-. Plurálu se užívá ve smyslu „jedni, někteří“; duál neexistuje.

dvi- „dva, dvě“

m.

n.

f.

nom./ak.

gen./lok.

abl./dat./instr.

dvā(u)

dvayoḥ

dvābhyām

dve

dvayoḥ

dvābhyām

dve

dvayoḥ

dvābhyām

tri- „tři“

m.

n.

f.

nom.

ak.

gen.

abl./dat.

lok.

instr.

trayaḥ

trīn

trayānām

trihbyaḥ

triṣu

tribhiḥ

trīṇi

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

tisraḥ

tisraḥ

tisṝṇām

tisṛbhyaḥ

tisṛṣu

tisṛbhiḥ

catur- „čtyři“

m.

n.

f.

nom.

ak.

gen.

abl./dat.

lok.

instr.

catvāraḥ

caturaḥ

caturṇām

caturbhyaḥ

caturṣu

caturbhiḥ

catvāri

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

catasraḥ

catasraḥ

catasṝṇām

catasṛbhyaḥ

catasṛṣu

catasṛbhiḥ

paňca- „pět“

ṣaṣ- „šest“

sapta- „sedm“

nom./ak.

gen.

abl./dat.

lok.

instr.

paňca

paňcānām

paňcabhyaḥ

paňcasu

paňcabhiḥ

ṣaṭ

ṣaṇṇām

ṣaḍbhyaḥ

ṣaṭsu

ṣaḍbhiḥ

sapta

saptānām

saptabhyaḥ

saptasu

saptabhiḥ

aṣṭa- „osm“

nava- „devět“

daśa- „deset“

nom./ak.

gen.

abl./dat.

lok.

instr.

aṣṭā(u)

aṣṭānām

aṣṭābhyaḥ

aṣṭāsu

aṣṭābhiḥ

nava

navānām

navabhyaḥ

navasu

navabhiḥ

daśa

daśānām

daśabhyaḥ

daśasu

daśabhiḥ

Numeralia 11–19 (kompozita s číslovkou daśa- jako druhým členem)

ekādaśa-

„jedenáct“

dvādaśa-

„dvanáct“

trayodaśa-

„třináct“

caturdaśa-

„čtrnáct“

paňcadaśa-

„patnáct“

ṣoḍaśa-

„šestnáct“

saptadaśa-

„sedmnáct“

aṣṭādaśa-

„osmnáct“

navadaśa-

„devatenáct“

Numeralia 20–50 (kompozita s kořenem śat(i)-)

viṃśat(i)-

„dvacet“

triṃśat-

„třicet“

catvāriṃśat-

„čtyřicet“

paňčāśat-

„padesát“

Numeralia 60–90 (číselná abstrakta tvořená od číslovek základních sufixem -ti)

ṣaṣṭi-

„šedesát“

saptati-

„sedmdesát“

aśīti

„osmdesát“

navati-

„devadesát“

Numeralia 100, 1 000, … (neutra)

śata-

„sto“

nyarbuda-/arbuda-

„10^8“

sahasra-

„tisíc“

samudra-/mahārbuda-

„10^9“

ayuta-

„10^4“

madhya-/kharva-

„10^10“

lakṣa-

„10^5“

anta-/nikharva-

„10^11“

prayuta-

„10^6“

parārdha-

„10^12“

koṭi-

„10^7“

Další příklady: dvātriṃśat- „32“, ṣaṭtriṃśat- „36“, ekonaṣaṣṭi- „59“, ūnaśata- „99“ (u číslovek končících na devítku se odčítá od následující desítky pomocí slov ekona-/ūna-), nava šata-/nava śatāni „900“, paňca sahasra-/sahasrāṇi „5 000“ atd.

Číslovky 1–19 se většinou chovají jako adjektiva a shodují se v pádě a rodu (rozlišují-li ho) se jménem, jež určují. Číslovky 20–99, 100 a 1 000 se užívají jako substantiva a jméno, které určují, je buď ve stejném pádě, nebo v genitivu plurálu, např. śataṃ narāḥ i śataṃ narāṇām „sto mužů“.

2.3.2Numeralia řadová

Tvoří se od číslovek základních derivačními sufixy: -a/-ā, -ta/-tā, -ma/-mā, -tama/-tamā aj.

Číslovky „první až čtvrtý“: feminina se tvoří pomocí sufixu -ā.

Číslovky „pátý a vyšší“: feminina se tvoří pomocí sufixu -ī.

Číslovky „dvacátý a vyšší“: tvoří se buď podle číslovek základních + sufix -tama, nebo se užívá zkrácený tvar základní číslovky.

prathama-

„první“

ṣoḍaśa-

„šestnáctý“

dvitīya-

„druhý“

saptadaśa-

„sedmnáctý“

tṛtīya-

„třetí“

aṣṭādaśa-

„osmnáctý“

caturtha-/tur(ī)ya-

„čtvrtý“

navadaśa-/ūnaviṃśa-

„devatenáctý“

paňcama-

„pátý“

viṃśatitama-/viṃśa-

„dvacátý“

ṣaṣṭha-

„šestý“

triṃśattama-/triṃśa-

„třicátý“

saptama-

„sedmý“

catvāriṃśa-/catvāriṃśatama-

„čtyřicátý“

aṣṭama-

„osmý“

paňcāśa-/paňcāśattama-

„padesátý“

navama-

„devátý“

ṣaṣṭitama-

„šedesátý“

daśama-

„desátý“

saptatitama-

„sedmdesátý“

ekādaśa-

„jedenáctý“

aśītitama-

„osmdesátý“

dvādaśa-

„dvanáctý“

navatitama-

„devadesátý“

trayodaśa-

„třináctý“

śatatama-

„stý“

caturdaśa-

„čtrnáctý“

sahasratama-

„tisící“

paňcadaśa-

„patnáctý“

Další příklady: ekaṣaṣṭa- „šedesátý první“, ekasaptatitama-/ekasaptata- „sedmdesátý první“ atd.

2.3.3Numeralia násobná

sakṛt

„jednou“

dviḥ

„dvakrát“

triḥ

„třikrát“

catuḥ

„čtyřikrát“

paňcakṛtvaḥ/paňcavāram

„pětkrát“ atd.

Další numeralia násobná se tvoří stejně jako „pětkrát“, tj. z číslovky základní pomocí sufixů -krtvaḥ nebo -vāram.

2.3.4Numeralia podílná

ekaśaḥ

„po jednom“

dviśaḥ

„po dvou“

triśaḥ

„po třech“ atd.

Tvoří se pomocí sufixu -śaḥ.

2.3.5Číselná adverbia

ekadhā

„jedním způsobem“

dvidhā

„dvěma způsoby“

tridhā

„třemi způsoby“ atd.

Tvoří se pomocí sufixu -dhā.

2.3.6Numeralia druhová

dvaya-, adj.

„dvojí, dvojice, pár“

traya-, adj.

„trojí“

traya- (n.), trayī- (f.)

„trojice, triáda“

catuṣṭaya-, adj.

„čtverý, čtveřice“ atd.

Fungují jako adjektiva i jako substantiva.

2.4Verba

Sanskrtský slovesný systém je velmi bohatý. Vedle tvarů s koncovkou vyjadřujících osobu (verba finita) se vyskytuje i spousta jmenných tvarů (participia) i několik neohebných tvarů (infinitiv). Gramatická struktura je velmi rozmanitá, s množstvím kmenů, funkčně nerozlišených.

2.4.1Verba finita

Sanskrtská verba finita rozeznávají tyto kategorie:

– tři osoby ve třech číslech (1.–3. osoba singuláru, duálu, plurálu)

– slovesný rod: aktivum, médium, pasivum

– modus: indikativ, optativ (+ prekativ), imperativ − v klasickém sanskrtu v plnosti jen u prézentního kmene

– čas: prézens, imperfektum, perfektum, aorist, futurum

2.4.1.1Prézentní konjugace tematických tříd (1., 4., 6., 10. třída)

Tematická slovesa obsahují tzv. tema a (ve tvarech prvních osob ā) mezi koncovkou a kmenem.

1. TŘÍDA

Do 1. třídy patří slovesa, která mívají kořen v plném stupni (ve védštině přízvukovaný), bez jiného rozšíření než je tema.

bhṛ- „nést“

Indikativ prézenta

Imperfektum

aktivum

médium

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

bharāmi

bharasi

bharati

bhare

bharase

bharate

abharam

abharaḥ

abharat

abhare

abharathāḥ

abharata

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

bharāmaḥ

bharatha

bharanti

bharāmahe

bharadhve

bharante

abharāma

abharata

abharan

abharāmahi

abharadhvam

abharanta

du.

1. os.

2. os.

3. os.

bharāvaḥ

bharathaḥ

bharataḥ

bharāvahe

bharethe

bharete

abharāva

abharatam

abharatām

abharāvahi

abharethām

abharetām

Optativ

Imperativ

aktivum

médium

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

bhareyam

bhareḥ

bharet

bhareya

bharethāḥ

bhareta

bharāṇi

bhara

bharatu

bharai

bharasva

bharatām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

bharema

bhareta

bhareyuḥ

bharemahi

bharedhvam

bhareran

bharāma

bharata

bharantu

bharāmahai

bharadhvam

bharantām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

bhareva

bharetam

bharetām

bharevahi

bhareyāthām

bhareyātām

bharāva

bharatam

bharatām

bharāvahai

bharethām

bharetām

Další příklady kořenů 1. třídy:

kram- „kráčet“, krīḍ- „hrát si“, klam- „unavit (se)“, gam- „jít, jet“, guh- „skrývat se“, ji- „zvítězit, přemoci“, daś- „kousat“, pā- „pít“, budh- „probudit se“, bhū- „být“, murch-/mūrch- „ztuhnout“, yam- „dávat“, raňj- „barvit, být barevný“, vad- „mlu- vit“, saňj- „viset, pověsit“, sad- „sedět“, sṛp- „plížit se, lézt“, sthā- „stát“, svaňj- „přijmout, obejmout“, …

4. TŘÍDA

Do 4. třídy patří slovesa, která mívají kořen v redukovaném stupni, téma je spojeno se sufixem do morfu -ya. V klasickém sanskrtu formálně odpovídá kmenu pasiva, to ale mívá pouze mediální koncovky.

kup- „hněvat se“

Aktivum

Indikativ prézenta

Imperfektum

Optativ

Imperativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

kupyāmi

kupyasi

kupyati

akupyam

akupyaḥ

akupyat

kupyeyam

kupyeḥ

kupyet

kupyāni

kupya

kupyatu

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

kupyāmaḥ

kupyatha

kupyanti

akupyāma

akupyata

akupyan

kupyema

kupyeta

kupyeyuḥ

kupyāma

kupyata

kupyantu

du.

1. os.

2. os.

3. os.

kupyāvaḥ

kupyathaḥ

kupyataḥ

akupyāva

akupyatam

akupyatām

kupyeva

kupyetam

kupyetām

kupyāva

kupyatam

kupyatām

Další příklady kořenů 4. třídy:

klam- „být unavený“, kṣi- „zničit“, kṣudh- „být hladový, hladovět“, jī-/jyā- „zranit“, tap- „hřát“, tam- „dusit se“, dam- „podmanit, přemoci“, dṛś- „spatřit“, nah- „vázat, spoutat“, pad- „jít“, pac- „vařit, péct“, muh- „být zmatený“, ric- „opustit“, lubh- „být žádostivý“, vyadh- „udeřit, probodnout“, śam- „unavit se“, śuṣ- „být suchý, schnout“, …

6. TŘÍDA

Do 6. třídy patří slovesa, která mívají kořen v redukovaném stupni (ve védštině je tema s přízvukem), bez jiného rozšíření než je tema.

iṣ- „toužit“

Indikativ prézenta

Imperfektum

aktivum

médium

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

icchāmi

icchasi

icchati

icche

icchase

icchate

aiccham

aicchaḥ

aicchat

aicche

aicchathāḥ

aicchata

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

icchāmaḥ

icchatha

icchanti

icchāmahe

icchadhve

icchante

aicchāma

aicchata

aaicchan

aicchāmahi

aicchadhvam

aicchanta

du.

1. os.

2. os.

3. os.

icchāvaḥ

icchathaḥ

icchataḥ

icchāvahe

icchethe

icchete

aicchāva

aicchatam

aicchatām

aicchāvahi

aicchethām

aicchetām

Optativ

Imperativ

aktivum

médium

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

iccheyam

iccheḥ

icchet

iccheya

icchethāḥ

iccheta

icchāni

iccha

icchatu

icchai

icchasva

icchatām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

icchema

iccheta

iccheyuḥ

icchemahi

icchedhvam

iccheran

icchāma

icchata

icchantu

icchāmahai

icchadhvam

icchantām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

iccheva

icchetam

icchetām

icchevahi

iccheyāthām

iccheyātām

icchāva

icchatam

icchatām

icchāvahai

icchethām

icchetām

Další příklady kořenů 6. třídy:

ṛ- „jít“, kṛt- „useknout“, tṛp- „být potěšen“, tud- „udeřit“, pṛcch- „ptát se“, muc- „vypustit“, lip- „potřít, pomazat“, lup- „rozbít“, viś- „vstoupit“, sic- „kropit, skrápět“, sṛj- „stvořit“, …

10. TŘÍDA + KAUZATIVA

Do 10. třídy patří slovesa, která mívají kořen v plném stupni (někdy dlouženém), tema fúzuje s kmenotvornou přípomou do morfu -aya-. Formálně shodná jsou i kauzativa.

vid- „dát na vědomí, oznámit“

Indikativ prézenta

Imperfektum

aktivum

médium

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

vedayāmi

vedayasi

vedayati

vedaye

vedayase

vedayate

avedayam

avedayaḥ

avedayat

avedaye

avedayathāḥ

avedayata

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

vedayāmaḥ

vedayatha

vedayanti

vedayāmahe

vedayadhve

vedayante

avedayāma

avedayata

avedayan

avedayāmahi

avedayadhvam

avedayanta

du.

1. os.

2. os.

3. os.

vedayāvaḥ

vedayathaḥ

vedayataḥ

vedayāvahe

vedayethe

vedayete

avedayāva

avedayatam

avedayatām

avedayāvahi

avedayethām

avedayetām

Optativ

Imperativ

aktivum

médium

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

vedayeyam

vedayeḥ

vedayet

vedayeya

vedayethāḥ

vedayeta

vedayāni

vedaya

vedayatu

vedayai

vedayasva

vedayatām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

vedayema

vedayeta

vedayeyuḥ

vedayemahi

vedayedhvam

vedayeran

vedayāma

vedayata

vedayantu

vedayāmahai

vedayadhvam

vedayantām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

vedayeva

vedayetam

vedayetām

vedayevahi

vedayeyāthām

vedayeyātām

vedayāva

vedayatam

vedayatām

vedayāvahai

vedayethām

vedayetām

Další příklady kořenů 10. třídy:

kath- „vyprávět“, kṣal- „umývat se“, gaṇ- „počítat“, cur- „krást“, jan- „porodit“, taḍ- „bít, tlouci“, tul- „zvednout“, dhṛ- „držet“, daṇḍ- „bít, trestat“, pīḍ- „trýznit“, pūj- „ctít“, pṛ- „překonávat“, bhī- „děsit se“, mṛ- „umírat“, …

2.4.1.2Konjugace atematických tříd (2., 3., 5., 7., 8., 9. třída)

Atematická slovesa nemají mezi kmenem a koncovkou tema, častá je syntagmatická alternace mezi sousedícími morfy kmene a koncovky. Od tematických sloves se navíc liší tím, že rozlišují tzv. silné tvary (1.–3. os. sg. indikativu prézenta akt. a imperfekta akt., 1. os. sg./du./pl. imperativu akt. a méd., 3. os. sg. imperativu akt.) a slabé tvary (v ostatních pádech).

2. TŘÍDA

Atematický kořenový prézens

Patří sem atematická slovesa, která nemají žádné rozšíření sufixem, infixem či reduplikací, zpravidla ablautově alternující.

dviṣ- „nenávidět“, duh- „dojit“, i- „jít“

Indikativ prézenta

aktivum

médium

aktivum

médium

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

dveṣmi

dvekṣi

dveṣṭi

dviṣe

dvikṣe

dviṣṭe

dohmi

dhokṣi

dogdhi

duhe

dhukṣe

dugdhe

emi

eṣi

eti

iye

iṣe

ite

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

dviṣmaḥ

dviṣṭha

dviṣanti

dviṣmahe

dviḍḍhve

dviṣate

duhmaḥ

dugdha

duhanti

duhmahe

dhugdhve

duhate

imaḥ

itha

yanti

imahe

idhve

iyate

du.

1. os.

2. os.

3. os.

dviṣvaḥ

dviṣṭhaḥ

dviṣṭaḥ

dviṣvahe

dviṣāthe

dviṣāte

duhvaḥ

dugdhaḥ

dugdhaḥ

duhvahe

duhāthe

duhāte

ivaḥ

ithaḥ

itaḥ

ivahe

iyāthe

iyāte

Imperfektum

aktivum

médium

aktivum

médium

aktivum

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

adveṣam

adveṭ

adveṭ

adviṣi

adviṣṭhāḥ

adviṣṭa

adoham

adhok

adhok

aduhi

adugdhāḥ

adugdha

āyam

aiḥ

ait

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

adviṣma

adviṣṭa

adviṣan

adviṣuḥ

adviṣmahi

adviḍḍhvam

adviṣata

aduhma

adugdha

aduhan

aduhmahi

adhugdhvam

aduhata

aima

aita

āyan

du.

1. os.

2. os.

3. os.

adviṣva

adviṣṭam

adviṣṭām

adviṣvahi

adviṣāthām

adviṣātām

aduhva

adugdham

adugdhām

aduhvahi

aduhāthām

aduhātām

aiva

aitam

aitām

Optativ

aktivum

médium

aktivum

médium

aktivum

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

dviṣyām

dviṣyāḥ

dviṣyāt

dviṣīya

dviṣīthāḥ

dviṣīta

duhyām

duhyāḥ

duhyāt

duhīya

duhīthāḥ

duhīta

iyām

iyāḥ

iyāt

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

dviṣyāma

dviṣyāta

dviṣyuḥ

dviṣīmahi

dviṣīdhvam

dviṣīran

duhyāma

duhyāta

duhyuḥ

duhīmahi

duhīdhvam

duhīran

iyāma

iyāta

iyuḥ

du.

1. os.

2. os.

3. os.

dviṣyāva

dviṣyātam

dviṣyātām

dviṣīvahi

dviṣīyāthām

dviṣīyātām

duhyāva

duhyātam

duhyātām

duhīvahi

duhīyāthām

duhīyātām

iyāva

iyātam

iyātām

Imperativ

aktivum

médium

aktivum

médium

aktivum

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

dveṣāṇi

dviḍḍhi

dveṣṭu

dveṣai

dvikṣva

dviṣtām

dohāni

dugdhi

dogdhu

dohai

dhukṣva

dugdhām

ayāni

ihi

etu

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

dveṣāma

dviṣṭa

dviṣantu

dveṣāmahai

dviḍḍhvam

dviṣaṭām

dohāma

dugdha

duhantu

dohāmahai

dugdhvam

duhatām

ayāma

ita

yantu

du.

1. os.

2. os.

3. os.

dveṣāva

dviṣṭam

dviṣṭām

dveṣāvahai

dviṣāthām

dviṣātām

dohāva

dugdham

dugdhām

dohāvahai

duhāthām

duhātām

ayāva

itam

itām

Nepravidelná konjugace

as- „být“

Aktivum

indikativ prézenta

imperfektum

optativ

imperativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

asmi

asi

asti

āsam

āsīḥ

asīt

syām

syāḥ

syāt

asāni

edhi

astu

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

smaḥ

stha

santi

āsma

āsta

āsan

syāma

syāta

syuḥ

asāma

sta

santu

du.

1. os.

2. os.

3. os.

svaḥ

sthaḥ

staḥ

āsva

āstam

āstām

syāva

syātam

syātām

asāva

stam

stām

Atematická kořenová slovesa připojující osobní koncovku pomocí spojovacího vokálu -i-

rud- „plakat“

Aktivum

indikativ prézenta

imperfektum

optativ

imperativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

rodimi

rodiṣi

roditi

arodam

arodaḥ, arodīḥ

arodat, arodīt

rudyām

rudyāḥ

rudyāt

rodāni

rudihi

roditu

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

rudimaḥ

ruditha

rudanti

arudima

arudita

arudan

rudyāma

rudyāta

rudyuḥ

rodāma

rudita

rudantu

du.

1. os.

2. os.

3. os.

rudivaḥ

rudithaḥ

ruditaḥ

arudiva

aruditam

aruditām

rudyāva

rudyātam

rudyātām

rudiva

ruditam

ruditām

Další příklady kořenů 2. třídy:

an- „dýchat“, ās- „sedět“, īḍ- „požádat, zeptat se“, īr- „jít, povstat“, īś- „jít“, cakṣ- „vidět“, takṣ- „hoblovat, sekat“, jakṣ- „jíst“, tu- „být silný“, dih- „pomazat“, brū- „říkat“, mṛj- „třít“, yā- „jít, chodit“, ru- „řvát“, lih- „lízat“, vid- „vědět, znát“, śās- „vládnout“, śī- „ležet“, stu- „chválit“, śvas- „dýchat“, svap- „spát, han- „bít, zabít“, …

3. TŘÍDA

Atematický reduplikovaný prézens

Patří sem atematická slovesa, která jsou rozšířena reduplikací, zpravidla ablautově alternující v kořeni. Reduplikačním vokálem je nejčastěji i, u sloves obsahujících u je reduplikačním vkálem u, u sloves typu kořene Cā- je reduplikačním vokálem zpravidla a. Konsonanty se reduplikují podle následujících pravidel: velára se reduplikuje palatálou (ghrā- → jighrā- „čichat“); aspiráta se reduplikuje hláskou neaspirovanou (dhā- → dadhā- „položit); začíná-li kmen kombinací konsonantů se s, reduplikuje se až druhý konsonant (sthā- → tasthā- „stát“).

hu- „ulévat, obětovat“

Aktivum

indikativ prézenta

imperfektum

optativ

imperativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

juhomi

juhoṣi

juhoti

ajuhavam

ajuhoḥ

ajuhot

juhuyām

juhuyāḥ

juhuyāt

juhavāni

juhudhi

juhotu

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

juhumaḥ

juhutha

juhvati

ajuhuma

ajuhuta

ajuhavuḥ

juhuyāma

juhuyāta

juhuyuḥ

juhavāma

juhuta

juhvatu

du.

1. os.

2. os.

3. os.

juhuvaḥ

juhuthaḥ

juhutaḥ

ajuhuva

ajuhutam

ajuhutām

juhuyāva

juhuyātam

juhuyātām

juhavāva

juhutam

juhutām

Médium

indikativ prézenta

imperfektum

optativ

imperativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

juhve

juhuṣe

juhute

ajuhvi

ajuhuthāḥ

ajuhuta

juhvīya

juhvīthāḥ

juhvīta

juhavai

juhuṣva

juhutām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

juhumahe

juhudhve

juhvate

ajuhumahi

ajuhudhvam

ajuhvata

juhvīmahi

juhvīdhvam

juhvīran

juhavāmahai

juhudhvam

juhvatām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

juhuvahe

juhvāthe

juhvāte

ajuhuvahi

ajuhāthām

ajuhvātām

juhvīvahi

juhvīyāthām

juhvīyātām

juhavāvahai

juhvāthām

juhvātām

Zvláštnosti v konjugaci

dā- „dávat“

Indikativ prézenta

Imperfektum

Imperativ

aktivum

médium

aktivum

médium

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

dadāmi

dadāsi

dadāti

dade

datse

datte

adadām

adadāḥ

adadāt

adadi

adatthāḥ

adatta

dadāni

dehi

dadātu

dadai

datsva

dattām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

dadmaḥ

dattha

dadati

dadmahe

daddhve

dadate

adadma

adatta

adaduḥ

adadmahi

adaddhvam

adadata

dadāma

datta

dadatu

dadāmahai

daddhvam

dadatām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

dadvaḥ

datthaḥ

dattaḥ

dadvahe

dadāthe

dadāte

adadva

adattam

adattām

adadvahi

adadāthām

adadātām

dadāva

dattam

dattām

dadāvahai

dadāthām

dadātām

Optativ

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

dadyām

dadyāḥ

dadyāt

dadīya

dadīthāḥ

dadīta

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

dadyāma

dadyāta

dadyuḥ

dadīmahi

dadīdhvam

dadīran

du.

1. os.

2. os.

3. os.

dadyāva

dadyātam

dadyātām

dadīvahi

dadīyāthām

dadīyātām

dhā- „klást“

Indikativ prézenta

Imperfektum

Imperativ

aktivum

médium

aktivum

médium

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

dadhāmi

dadhāsi

dadhāti

dadhe

dhatse

dhatte

adadhām

adadhāḥ

adadhāt

adadhi

adhatthāḥ

adhatta

dadhāni

dhehi

dadhātu

dadhai

dhatsva

dhattām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

dadhmaḥ

dhattha

dadhati

dadhmahe

dhaddhve

dadhate

adadhma

adhatta

adadhuḥ

adadhmahi

adhaddhvam

adadhata

dadhāma

dhatta

dadhatu

dadhāmahai

dhaddhvam

dadhatām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

dadhvaḥ

dhatthaḥ

dhattaḥ

dahvahe

dadhāthe

dadhāe

adadhva

adhattam

adhattām

adadhvahi

adadhāthām

adadhātām

dadhāva

dhattam

dhattām

dadhāvahai

dadhāthām

dadhātām

Optativ

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

dadhyām

dadhyāḥ

dadhyāt

dadhīya

dadhīthāḥ

dadhīta

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

dadhyāma

dadhyāta

dadhyuḥ

dadhīmahi

dadhīdhvam

dadhīran

du.

1. os.

2. os.

3. os.

dadhyāva

dadhyātam

dadhyātām

dadhīvahi

dadhīyāthām

dadhīyātām

Další příklady kořenů 3. třídy:

gā- (jigāti) „jít“, cakās- (cakāsti) „svítit, zářit“, bhas- (babhasti) „žvýkat“, bhī- (bibheti) „bát se“, bhṛ- (bibharti) „nést, nosit“, mā- (mimāti) „řvát“, mā- (mimīte) „měřit“, hā- (jihīte) „odcházet“, hā- (jahāti) „opustit, zanechat“, hrī- (jihreti) „stydět se“, …

5. TŘÍDA

Atematický nu-prézens

Patří sem atematická slovesa, rozšířená sufixem -no ~ -nu, ablautově alternujícím.

ci- „sbírat“

Aktivum

indikativ prézenta

imperfektum

optativ

imperativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

cinomi

cinoṣi

cinoti

acinavam

acinoḥ

acinot

cinuyām

cinuyāḥ

cinuyāt

cinavāni

cinu

cinotu

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

cinumaḥ

cinutha

cinvanti

acinuma

acinuta

acinvan

cinuyāma

cinuyāta

cinuyuḥ

cinavāma

cinuta

cinvantu

du.

1. os.

2. os.

3. os.

cinuvaḥ

cinuthaḥ

cinutaḥ

acinuva

acinutam

acinutām

cinuyāva

cinuyātam

cinuyātām

cinavāva

cinutam

cinutām

Médium

indikativ prézenta

imperfektum

optativ

imperativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

cinve

cinuṣe

cinute

acinvi

acinuthāḥ

acinuta

cinvīya

cinvīthāḥ

cinvīta

cinavai

cinuṣva

cinutām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

cinumahe

cinudhve

cinvate

acinumahi

acinudhvam

acinvata

cinvīmahi

cinvīdhvam

cinvīran

cinavāmahai

cinudhvam

cinvatām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

cinuvahe

cinvāthe

cinvāte

acinuvahi

acinvāthām

acinvātām

cinvīvahi

cinvīyāthām

cinvīyātām

cinavāvahai

cinvāthām

cinvātām

Další příklady kořenů 5. třídy:

āp- „získat“, dhū- „otřásat“, śru- „slyšet“, su- „lisovat“, …

7. TŘÍDA

Atematický prézens s nazálním infixem

Patří sem atematická slovesa, rozšířená infixem -na- ~ -n-, ablautově alternujícím.

bhid- „ rozseknout“

Aktivum

indikativ prézenta

imperfektum

optativ

imperativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

bhinadmi

bhinatsi

bhinatti

abhinadam

abhinat

abhinat

bhindyām

bhindyāḥ

bhindyāt

bhinadāni

bhinddhi

bhinattu

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

bhindmaḥ

bhinttha

bhindanti

abhindma

abhintta

abhindan

bhindyāma

bhindyāta

bhindyuḥ

bhinadāma

bhintta

bhindantu

du.

1. os.

2. os.

3. os.

bhindvaḥ

bhintthaḥ

bhinttaḥ

abhindva

abhinttam

abhinttām

bhindyāva

bhindyātam

bhindyātām

bhinadāva

bhinttam

bhinttām

Médium

indikativ prézenta

imperfektum

optativ

imperativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

bhinde

bhintse

bhintte

abhindi

abhintthāḥ

abhintta

bhindīya

bhindīthāḥ

bhindīta

bhinadai

bhintsva

bhinttām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

bhindmahe

bhinddhve

bhindate

abhindmahi

abhinddhvam

abhindata

bhindīmahi

bhindīdhvam

bhindīran

bhinadāmahai

bhinddhvam

bhindatām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

bhindvahe

bhindāthe

bhindāte

abhindvahi

abhindāthām

abhindātām

bhindīvahi

bhindīyāthām

bhindīyātām

bhinadāvahai

bhindāthām

bhindātām

Další příklady kořenů 7. třídy:

aňj- „pomazat“, bhaňj- „zlomit“, yuj- „spojit“, rudh- „bránit“, hiṃs- „ublížit“, …

8. TŘÍDA

Atematický u-prézens

Patří sem atematická slovesa, rozšířená sufixem -o ~ -u, ablautově alternujícím.

tan- „napínat, táhnout“

Aktivum

indikativ prézenta

imperfektum

optativ

imperativ

sg.

1. os

2. os

3. os.

tanomi

tanoṣi

tanoti

atanavam

atanoḥ

atanot

tanuyām

tanuyāḥ

tanuyāt

tanavāni

tanu

tanotu

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

tanumaḥ

tanutha

tanvanti

atanuma

atanuta

atanvan

tanuyāma

tanuyāta

tanuyuḥ

tanavāma

tanuta

tanvantu

du.

1. os.

2. os.

3. os.

tanuvaḥ

tanuthaḥ

tanutaḥ

atanuva

atanutam

atanutām

tanuyāva

tanuyātam

tanuyātām

tanavāva

tanutam

tanutām

Médium

indikativ prézenta

imperfektum

optativ

imperativ

sg.

1. os

2. os

3. os.

tanve

tanuṣe

tanute

atanvi

atanuthāḥ

atanuta

tanvīya

tanvīthāḥ

tanvīta

tanavai

tanuṣva

tanutām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

tanumahe

tanudhve

tanvate

atanumahi

atanudhvam

atanvata

tanvīmahi

tanvīdhvam

tanvīran

tanavāmahai

tanudhvam

tanvatām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

tanuvahe

tanvāthe

tanvāte

atanuvahi

atanvāthām

atanvātām

tanvīvahi

tanvīyāthām

tanvīyātām

tanavāvahai

tanvāthām

tanvātām

Pozn.: Časuje se zcela stejně jako prézens 5. třídy.

kṛ- „dělat“ (silný prézentní kmen: karo-, slabý prézentní kmen: kuru-, kur-[4])

Indikativ prézenta

Imperfektum

aktivum

médium

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

karomi

karoṣi

karoti

kurve

kuruṣe

kurute

akaravam

akaroḥ

akarot

akurvi

akuruthāḥ

akuruta

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

kurmaḥ

kurutha

kurvanti

kurmahe

kurudhve

kurvate

akurma

akuruta

akurvan

akurmahi

akurudhvam

akurvata

du.

1. os.

2. os.

3. os.

kurvaḥ

kuruthaḥ

kurutaḥ

kurvahe

kurvāthe

kurvāte

akurva

akurutam

akurutām

akurvahi

akurvāthām

akurvātām

Optativ

Imperativ

aktivum

médium

aktivum

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

kuryām

kuryāḥ

kuryāt

kurvīya

kurvīthāḥ

kurvīta

karavāni

kuru

karotu

karavai

kuruṣva

kurutām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

kuryāma

kuryāta

kuryuḥ

kurvīmahi

kurvīdhvam

kurvīran

karavāma

kuruta

kurvantu

karavāmahai

kurudhvam

kurvatām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

kuryāva

kuryātam

kuryātām

kurvīvahi

kurvīyāthām

kurvīyātām

karavāva

kurutam

kurutām

karavāvahai

kurvāthām

kurvātām

Další příklady kořenů 8. třídy: kṣaṇ- „zraňovat“, man- „myslet“, …

9. TŘÍDA

Atematický nā-prézens

Patří sem atematická slovesa, rozšířená sufixem -nā ~ -nī, ablautově alternujícím.

aś- „jíst“

Aktivum

indikativ prézenta

imperfektum

optativ

imperativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

aśnāmi

aśnāsi

aśnāti

āśnām

āśnāḥ

āśnāt

aśnīyām

aśnīyāḥ

aśnīyāt

aśnāni

aśāna

aśnātu

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

aśnīmaḥ

aśnītha

aśnanti

āśnīma

āśnīta

āśnan

aśnīyāma

aśnīyāta

aśnīyuḥ

aśnāma

aśnīta

aśnantu

du.

1. os.

2. os.

3. os.

aśnīvaḥ

aśnīthaḥ

aśnītaḥ

āśnīva

āśnītam

āśnītām

aśnīyāva

aśnīyātam

aśnīyātām

aśnāva

aśnītam

aśnītām

Médium

indikativ prézenta

imperfektum

optativ

imperativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

aśne

aśnīṣe

aśnīte

āśni

āśnīthāḥ

āśnīta

aśnīya

aśnīthāḥ

aśnīta

aśnai

aśnīṣva

aśnītām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

aśnīmahe

aśnīdhve

aśnate

āśnīmahi

āśnīdhvam

āśnata

aśnīmahi

aśnīdhvam

aśnīran

aśnāmahai

aśnīdhvam

aśnatām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

aśnīvahe

aśnāthe

aśnāte

āśnīvahi

āśnāthām

āśnātām

aśnīvahi

aśnīyāthām

aśnīyātām

aśnāvahai

aśnāthām

aśnātām

Další příklady kořenů 9. třídy: krī- „kupovat“, grah- „vzít“, jňā- „znát“, dhū- „otřásat“, pū- „očišťovat“, bandh- „vázat, poutat“, manth- „stloukat na máslo“, lū- „kosit“, …

2.4.1.3Odvozené „sekundární“ konjugace

K sekundárním konjugacím počítáme takové kmeny, které mají, na rozdíl od kmene primárního, jasný další gramatický význam. Takový kmen stojí v opozici vůči nepříznakovému kmenu primárnímu, srov. primární kmen kořene dhā-: dadhā- a jeho sekundární kmeny: pasivum dhīya-, kz. dhāpaya-, deziderativum didhiṣa-.

Pasivum

Pasivní kmen prézentní se tvoří většinou od kořene v redukovaném stupni pomocí sufixu -ya. Končí-li kořen vokálem, bývá tento vokál dloužen, ṛ se mění v ri. Koncovky jsou mediální, syntaktická vazba s instrumentálem (jako v češtině). Flexe odpovídá flexi 4. prézentní třídy.

Pasivní kmen aoristový tvoří zvláštní formu pro 3. os. sg., kdy se přidává -i ke kořeni v dlouženém stupni.

Jiné temporální kmeny zvláštní pasivum netvoří, užívají se tvary mediální.

Denominativum

Denominativa jsou slovesa, která se tvoří od nominálních kmenů pomocí sufixu -ya, formálně jako slovesa 4. prézentní třídy. Význam denominativ je odvozen od významu kmene, nejčastěji „vypadat jako“, „chovat se jako“, „stát se“, „dělat, provozovat“, např. rājan- „král“ → rājāyate „chová se jako král, hraje si na krále“.

Kauzativum

Kauzativní kmen se tvoří podobně jako slovesa 10. třídy, tj. přidáním sufixu -aya ke kořeni v plném či dlouženém stupni. Význam kauzativ je „způsobit děj“. Kořeny typu Cā- tvoří kauzativum pomocí sufixu -paya.

Např. cur-, corayati „krást“, sthā-, sthāpayati „postavit, zastavit“.

Intensivum

Formálním příznakem intensiv je reduplikace. Reduplikační vokál je buď komplexním vrcholem typu a + sonanta/nazála, nebo ā. Aktivní kmen má nulový sufix (někdy protetický vokál -ī-), medium je tvořeno sufixem -ya. Intensiva označují děj opakovaný, intensivní apod. Např. drā- „běžet“ → daridrāti „pobíhá sem a tam“, dṛś- „vidět“ → darīdṛśyate „bývá vždy vidět“.

Desiderativum

Desiderativa mají reduplikaci podobnou jako jako slovesa 3. třídy (reduplikačním vokálem je i/u), k tomu je ke kořeni přidán sufix -sa/-ṣa (podle pravidla ruki), někdy -iṣa. Desiderativa vyjadřuje děj, o kterém si přejeme, aby nastal. Např. pā- „pít“ → pipāsati „toužit se napít, žíznit“.

Příklady flexe „sekundárních“ prézentních formací (pasiva, intensiva, desiderativa)

kriya- (pasivum od kořene kṛ-), ditsa- (desiderativum od kořene dā-), vevid- (intensivum od kořene vid-), bobudh- (intensivum od kořene budh-)

Indikativ prézenta

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

kriye

kriyase

kriyate

ditsāmi

ditsasi

ditsati

vevedmi, vevidīmi

vevetsi, vevidīṣi

vevetti, vevidīti

bobudhye

bobudhyase

bobudhyate

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

kriyāmahe

kriyadhve

kriyate

ditsāmaḥ

ditsatha

ditsanti

vevidmaḥ

vevidtha

vevidanti

bobudhyāmahe

bobudhyadhve

bobudhyate

du.

1. os.

2. os.

3. os.

kriyāvahe

kriyāthe

kriyāte

ditsāvaḥ

ditsathaḥ

ditsataḥ

vevidvaḥ

vevidthaḥ

vevidtaḥ

bobudhyāvahe

bobudhyāthe

bobudhyāte

Imperfektum

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

akriye

akriyathāḥ

akriyata

aditsam

aditsaḥ

aditsat

avevidam

avevet, avevidīḥ

avevet, avevidīt

abobudhye

abobudhyathāḥ

abobudhyata

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

akriyāmahi

akriyadhvam

akriyanta

aditsāma

aditsata

aditsan

avevidma

avevidta

avevidan

abobudhyāmahi

abobudhyadhvam

abobudhyanta

du.

1. os.

2. os.

3. os.

akriyāvahi

akriyethām

akriyetām

aditsāva

aditsatam

aditsatām

avevidva

avevidtam

avevidtām

abobudhyāvahi

abobudhyethām

abobudhetām

Optativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

kriyeya

kriyethāḥ

kriyeta

ditseyam

ditseḥ

ditset

vevidyam

vevidyeḥ

vevidyet

bobudhyeya

bobudhyethāḥ

bobudhyeta

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

kriyemahi

kriyedhvam

kriyeran

ditsema

ditseta

ditseyuḥ

vevidyema

vevidyeta

vevidyuḥ

bobudhyemahi

bobudhyedhvam

bobudhyeran

du.

1. os.

2. os.

3. os.

kriyevahi

kriyeyāthām

kriyeyātām

ditseva

ditsetam

ditsetām

vevidyeva

vevidyetam

vevidyetām

bobudhyevahi

bobudhyeyāthām

bobudhyeyātām

Imperativ

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

kriyai

kriyasva

kriyatām

ditsāni

ditsa

ditsatu

vevidāni

veviddhi

vevettu, vevidītu

bobudhyai

bobudhyasva

bobudhyatām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

kriyāmahai

kriyadhvam

kriyantām

ditsāma

ditsata

ditsantu

vevidāma

vevidata

vevidantu

bobudhyāmahai

bobudhyadhvam

bobudhyantām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

kriyāvahai

kriyethām

kriyetām

ditsāva

ditsatam

ditsatām

vevidāva

vevidatam

vevidatām

bobudhyāvahai

bobudhyethām

bobudhyetām

Pozn.: Pasivum, desiderativum a mediální tvary intensiva se časují stejně jako tematický prézens 1. třídy, aktivní tvary intensiva jako atematický prézens 2. třídy.

2.4.1.4Mody verba finita

V klasickém sanskrtu jsou mimo indikativu (tvary výše) i další mody. Tvoří se pouze od prézentního kmene, případně od kmenů odvozených konjugací.

bhṛ- „nést“, dā- „dát“

Imperativ

aktivum

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

bharāni

bhara

bharatu

dadāni

dehi

dadātu

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

bharāma

bharata

bharantu

dadāma

datta

dadatu

du.

1. os.

2. os.

3. os.

bharāva

bharatam

bharatām

dadāva

dattam

dattām

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

bharai

bharasva

bharatām

dadai

datsva

dattām

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

bharāmahai

bharadhvam

bharantām

dadāmahai

dadhvam

dadatām

du.

1. os.

2. os.

3. os.

bharāvahai

bharethām

bharetām

dadāvahai

dadāthām

dadātām

Optativ

aktivum

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

bhareyam

bhareḥ

bharet

duhyām

duhyāḥ

duhyāt

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

bharema

bhareta

bhareyuḥ

duhyāma

duhyāta

duhyuḥ

du.

1. os.

2. os.

3. os.

bhareva

bharetam

bharetām

duhīya

duhīthāḥ

duhīta

médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

bhareya

bharethāḥ

bhareta

duhīya

duhīthāḥ

duhīta

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

bharemahai

bharedhvam

bhareran

duhīmahi

duhīdhvam

duhīran

du.

1. os.

2. os.

3. os.

bharevahi

bhareyāthām

bhareyātām

duhīvahi

duhīyāthām

duhīyātām

(Injunktiv)

V klasickém sanskrtu se rovná bezaugmentovým préteritům, zvláštní gramatický význam již nemá.

(Prekativ)

Prekativ neboli optativ aoristu se tvoří od kořene (nečastěji v základním stupni) rozšířeného o prekativní příznak -s-; připojuje koncovky optativu atematických tříd. Význam prekativu je blízký optativu, vyjadřuje žádost, přání, touhu, prosbu apod.

budh- „bdít“

Aktivum

Médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

budhyāsam

budhyāḥ

budhyāt

bodhiṣīya

bodhiṣīṣṭhāḥ

bodhiṣīṣṭa

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

budhyāsma

budhyāsta

budhyāsuḥ

bodhiṣīmahi

bodhiṣīḍhvam

bodhiṣīran

du.

1. os.

2. os.

3. os.

budhyāsva

budhyāstam

budhyāstām

bodhiṣīvahi

bodhiṣīyāsthām

bodhiṣīyāstām

2.4.1.5Aorist

Aorist má v klasickém sanskrtu význam prostého minulého času jako imperfektum či perfektum. Tvoří se několika způsoby. V klasickém sanskrtu mívá aorist vždy augment (vyjma izolovaných injunktivů).

Celkem lze v sanskrtu rozlišit sedm typů aoristů:

1. jednoduchý aorist: a) aorist kořenný, b) a-aorist;

2. reduplikovaný aorist;

3. sigmatický aorist: a) s-aorist, b) iṣ-aorist, c) siṣ-aorist, d) sa-aorist.

Aorist kořenový a reduplikovaný

Kořenový aorist je tvořen kořenem (vyjma ablautu), koncovky se připojují přímo ke kořeni (např. kořeny dā-, pā-, sthā-, bhū-, ...).

a-aorist má mezi kořenem v základním stupni a koncovkou ještě navíc vokál -a- (např. kořeny vid-, chid-, krudh-, bhuj-, ...)

Reduplikovaný aorist je většinou tematický (příznačný je především pro slovesa 10. třídy a pro kauzativa), kořenový vokál je v případě jednoduché iniciály -ī/ū- (následuje-li -u- v kořeni), v případě iniciály vícečlenné jen -i/u-, viz typ jan-. Konsonanty se reduplikují podle stejných pravidel jako konsonanty sloves 3. třídy.

Tematický aorist má mezi kořenem a koncovkou tema (typ vṛt-).

dā- „dávat“ (koř. aor.), bhū- „být“ (koř. aor.), vṛt- „obracet“ (temat. aor.),

jan- „rodit“ (reduplik. aor.)

dā-

bhū-

vṛt-

jan-

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

adām

adāḥ

adāt

abhūvam

abhūḥ

abhūt

avṛtam

avṛtaḥ

avṛtat

ajījanam

ajījanaḥ

ajījanat

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

adāma

adāta

aduḥ

abhūma

abhūta

abhuvan

avṛtāma

avṛtata

avṛtan

ajījanāma

ajījanata

ajījanan

du.

1. os.

2. os.

3. os.

adāva

adātam

adātām

abhūva

abhūtam

abhūtām

avṛtāva

avṛtatam

avṛtatām

ajījanāva

ajījanatam

ajījanatām

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

avṛte

avṛtathāḥ

avṛtata

ajījane

ajījanathāḥ

ajījanata

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

avṛtāmahi

avṛtadhvam

avṛtanta

ajījanāmahi

ajījanadhvam

ajījananta

du.

1. os.

2. os.

3. os.

avṛtāvahi

avṛtethām

avṛtetām

ajījanāvahi

ajījanethām

ajījanetām

Sigmatický aorist

Sigmatický aorist sloves má několik druhů tvoření: 1. čistý sigmatický aorist, kdy se ke kořeni v základním nebo zesíleném stupni přidává příznak -s-/-ṣ- (typ ji-); 2. iṣ-aorist znamená, že se ke kořeni v zesíleném stupni přidává příznak -iṣ (typ budh-); 3. zdvojený sigmatický aorist, kořen se pojí s příznakem -siṣ- (typ yā-); 4. sigmatický aorist s tematem, s kořenem se pojí příznak -sa- (typ diṣ-).

ji- „vítězit“ (s-aor.), budh- „bdít“ (iṣ-aor.), yā- „jít“ (siṣ-aor.), diṣ- „ukazovat“ (sa-aor.)

Aktivum

ji-

budh-

yā-

diṣ-

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

ajaiṣam

ajaiṣīḥ

ajaiṣīt

abodhiṣam

abodhīḥ

abodhīt

ayāsiṣam

ayāsīḥ

ayāsīt

adikṣam

adikṣaḥ

adikṣat

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

ajaiṣma

ajaiṣṭa

ajaiṣuḥ

abodhiṣma

abodhiṣṭa

abodhiṣuḥ

ayāsiṣma

ayāsiṣṭa

ayāsiṣuḥ

adikṣāma

adikṣata

adikṣan

du.

1. os.

2. os.

3. os.

ajaiṣva

ajaiṣṭam

ajaiṣṭām

abodhiṣva

abodhiṣṭam

abodhiṣṭām

ayāsiṣva

ayāsiṣṭam

ayāsiṣṭām

adikṣāva

adikṣatam

adikṣatām

Médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

ajeṣi

ajeṣṭhāḥ

ajeṣṭa

abodhiṣi

abodhiṣṭhāḥ

abodhiṣṭa

adikṣi

adikṣathāḥ

adikṣata

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

ajeṣmahi

ajeḍhvam

ajeṣata

abodhiṣmahi

abodhiḍhvam

abodhiṣata

adikṣāmahi

adikṣadhvam

adikṣanta

du.

1. os.

2. os.

3. os.

ajeṣvahi

ajeṣāthām

ajeṣātām

abodhiṣvahi

abodhiṣāthām

abodhiṣātām

adikṣāvahi

adikṣāthām

adikṣātām

2.4.1.6Perfektum

Perfektum má, stejně jako imperfektum a aorist, význam prostého minulého času. Typickým prostředkem, který se užívá při tvoření perfekta, je perfektová reduplikace (vyjma kořene vid-, který není reduplikován). Reduplikační vokál je a, vyjma kořenů obsahujících i, u, které se většinou reduplikují rovněž jako i, u. Dalším prostředkem jsou zvláštní perfektivní koncovky.

bhid- „rozseknout“, kṛ- „dělat“, nī- „vést“, vyadh- „provrtat“, vac- „říkat“, tan- „napínat“, dā- „dát“, as- „být“

Aktivum

bhid-

kṛ-

nī-

vyadh-

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

bibheda

bibheditha

bibheda

cakāra

cakartha

cakāra

nināya

ninetha, nināyitha

nināya

vivyādha

vivyādhitha

vivyādha

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

bibhidima

bibhida

bibhiduḥ

cakṛma

cakra

cakruḥ

ninyima

ninya

ninyuḥ

vividhima

vividha

vividhuḥ

du.

1. os.

2. os.

3. os.

bibhidiva

bibhidathuḥ

bibhidatuḥ

cakṛva

cakrathuḥ

cakratuḥ

ninyiva

ninyathuḥ

ninyatuḥ

vividhiva

vividhathuḥ

vividhatuḥ

Médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

bibhide

bibhidiṣe

bibhide

cakre

cakṛṣe

cakre

ninye

ninyiṣe

ninye

vividhe

vividhiṣe

vividhe

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

bibhidimahe

bibhididhve

bibhidire

cakṛmahe

cakṛdhve

cakrire

ninyimahe

ninyidhve

ninyire

vividhimahe

vividhidhve

vividhire

du.

1. os.

2. os.

3. os.

bibhidivahe

bibhidāthe

bibhidāte

cakṛvahe

cakrāthe

cakrāte

ninyivahe

ninyāthe

ninyāte

vividhivahe

vividhāthe

vividhāte

Aktivum

vac-

tan-

dā-

as-

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

uvāca

uvaktha, uvacitha

uvāca

tatāna

tatantha, tenitha

tatāna

dadau

dadātha, daditha

dadau

āsa

āsitha

āsa

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

ūcima

ūca

ūcuḥ

tenima

tena

tenuḥ

dadima

dada

daduḥ

āsima

āsa

āsuḥ

du.

1. os.

2. os.

3. os.

ūciva

ūcathuḥ

ūcatuḥ

teniva

tenathuḥ

tenatuḥ

dadiva

dadathuḥ

dadatuḥ

āsiva

āsathuḥ

āsatuḥ

Médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

ūce

ūciṣe

ūce

tene

teniṣe

tene

dade

dadiṣe

dade

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

ūcimahe

ūcidhve

ūcire

tenimahe

tenidhve

tenire

dadimahe

dadidhve

dadire

du.

1. os.

2. os.

3. os.

ūcivahe

ūcāthe

ūcāte

tenivahe

tenāthe

tenāte

dadivahe

dadāthe

dadāte

2.4.1.7Futurum

Prosté futurum (sigmatické)

Vyjadřuje budoucí děj, záměr, slib, hrozbu. V klasickém sanskrtu existuje jen v indikativu. Tvoří se od kořene ve stupni guṇa, který připojuje sufix -sya, a to buď přímo, nebo pomocí spojovacího vokálu -i-. Prosté futurum připojuje prézentní koncovky tematických sloves. Tvary prostého futura opatřené augmentem a koncovkami imperfekta tematických sloves fungují jako tzv. kondicionál.

dā- „dávat“, kṛ- „dělat“

Aktivum

futurum

kondicionál

futurum

kondicionál

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

dāsyāmi

dāsyasi

dāsyati

adāsyam

adāsyaḥ

adāsyat

kariṣyāmi

kariṣyasi

kariṣyati

akariṣyam

akariṣyaḥ

akariṣyat

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

dāsyāmaḥ

dāsyatha

dāsyanti

adāsyāma

adāsyata

adāsyan

kariṣyāmaḥ

kariṣyatha

kariṣyanti

akariṣyāma

akariṣyata

akariṣyan

du.

1. os.

2. os.

3. os.

dāsyāvaḥ

dāsyathaḥ

dāsyataḥ

adāsyāva

adāsyatam

adāsyatām

kariṣyāvaḥ

kariṣyathaḥ

kariṣyataḥ

akariṣyāva

akariṣyatam

akariṣyatām

Médium

futurum

kondicionál

futurum

kondicionál

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

dāsye

dāsyase

dāsyate

adāsye

adāsyathāḥ

adāsyata

kariṣye

kariṣyase

kariṣyate

akariṣye

akariṣyathāḥ

akariṣyata

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

dāsyāmahe

dāsyadhve

dāsyante

adāsyāmahi

adāsyadhvam

adāsyanta

kariṣyāmahe

kariṣyadhve

kariṣyante

akariṣyāmahi

akariṣyadhvam

akariṣyanta

du.

1. os.

2. os.

3. os.

dāsyāvahe

dāsyethe

dāsyete

adāsyāvahi

adāsyethām

adāsyetām

kariṣyāvahe

kariṣyethe

kariṣyete

akariṣyāvahi

akariṣyethām

akariṣyetām

Opisné futurum (perifrastické)

Je novotvarem klasického sanskrtu. Jedná se o tvar složený z nominativu ṛ-kmenu ve významu činitelského jména a tvarů slovesa as- „být“, které zpravidla chybějí ve třetí osobě. Významově se rovná budoucímu ději.

dā- „dávat“

Aktivum

Médium

sg.

1. os.

2. os.

3. os.

dātāsmi

dātāsi

dātā

dātāhe

dātāse

dātā

pl.

1. os.

2. os.

3. os.

dātāsmaḥ

dātāstha

dātāraḥ

dātāsmahe

dātādhve

dātāraḥ

du.

1. os.

2. os.

3. os.

dātāsvaḥ

dātāsthaḥ

dātārau

dātāsvahe

dātāsāthe

dātārau

2.4.2verba infinita

Do kategorie nefinitních sloves řadíme dvě ne zcela stejné kategorie: 1. participia, což jsou slovesná adjektiva ohýbaná jako ostatní jména, a 2. různé tvary infinitivní (v nejširším slova smyslu), což jsou vlastně slovesná adverbia, tedy tvary neohýbané.

2.4.2.1Participia

Participium prézenta aktiva

Participia prézenta aktiva jsou tvořená sufixem -nt od kmenů prézentních a futurálních. Skloňují se jako nt-kmeny.

jīvant- „žijící“

Singulár

m.

f.

n.

nom./vok.

ak.

gen./abl.

dat.

lok.

instr.

jīvan

jīvantam

jīvataḥ

jīvate

jīvati

jīvatā

jīvantī

jīvantīm

jīvantyāḥ

jīvantyai

jīvantyām

jīvantyā

jīvat

jīvat

= m.

= m.

= m.

= m.

Plurál

m.

f.

n.

nom./vok.

ak.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

jīvantaḥ

jīvataḥ

jīvatām

jīvadbhyaḥ

jīvatsu

jīvadbhiḥ

jīvantyaḥ

jīvantīḥ

jīvantīnām

jīvantībhyaḥ

jīvantīṣu

jīvantībhiḥ

jīvanti

jīvanti

= m.

= m.

= m.

= m.

Duál

m.

f.

n.

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

jīvantau

jīvatoḥ

jīvadbhyām

jīvantyau

jīvantyoḥ

jīvantībhyām

jīvantī

= m.

= m.

Participium prézenta média

Participia prézenta média se tvoří buď pomocí sufixu -māna (od tematických kmenů a futura), nebo pomocí sufixu -āna (od atematických kmenů a perfekta).

labhamāna- „dostávající“

Singulár

m.

f.

n.

nom.

vok.

ak.

gen.

dat.

lok.

instr.

abl.

labhamānaḥ

labhamāna

labhamānam

labhamānasya

labhamānāya

labhamāne

labhamānena

labhamānāt

labhamānā

labhamāne

labhamānām

labhamānāyāḥ

labhamānāyai

labhamānāyām

labhamānayā

labhamānāyāḥ

labhamānam

labhamānam

labhamānam

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

Plurál

m.

f.

n.

nom./vok.

ak.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

labhamānāḥ

labhamānān

labhamānānām

labhamānebhyaḥ

labhamāneṣu

labhamānaiḥ

labhamānāḥ

labhamānāḥ

labhamānānām

labhamānābhyaḥ

labhamānāsu

labhamānābhiḥ

labhamānāni

labhamānāni

= m.

= m.

= m.

= m.

Duál

m.

f.

n.

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

labhamānau

labhamānayoḥ

labhamānābhyām

labhamāne

labhamānayoḥ

labhamānābhyām

labhamāne

= m.

= m.

Participium prézenta pasiva

Od předchozího typu se odlišuje jen derivací od pasivního prézentního kmene.

labhyamāna- „dostávaný“

Singulár

m.

f.

n.

nom.

vok.

ak.

gen.

dat.

lok.

instr.

abl.

labhyamānaḥ

labhyamāna

labhyamānam

labhyamānasya

labhyamānāya

labhyamāne

labhyamānena

labhyamānāt

labhyamānā

labhyamāne

labhyamānām

labhyamānāyāḥ

labhyamānāyai

labhyamānāyām

labhyamānayā

labhyamānāyāḥ

labhyamānam

labhyamānam

labhyamānam

= m.

= m.

= m.

= m.

= m.

Plurál

m.

f.

n.

nom./vok.

ak.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

labhyamānāḥ

labhyamānān

labhyamānānām

labhyamānebhyaḥ

labhyamāneṣu

labhyamānaiḥ

labhyamānāḥ

labhyamānāḥ

labhyamānānām

labhyamānābhyaḥ

labhyamānāsu

labhyamānābhiḥ

labhyamānāni

labhyamānāni

= m.

= m.

= m.

= m.

Duál

m.

f.

n.

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

labhyamānau

labhyamānayoḥ

labhyamānābhyām

labhyamāne

labhyamānayoḥ

labhyamānābhyām

labhyamāne

= m.

= m.

Participium perfekta aktiva

Toto participium se tvoří od daného perfektového kmene pomocí afixu -vāṃs ~ -van ~ ~ -vat ~ -uṣ (s ablautovou alternací).

vidvāṃs- „poznavší, vědoucí, moudrý“

Singulár

m.

f.

n.

nom.

vok.

ak.

gen./abl.

dat.

lok.

instr.

vidvān

vidvan

vidvāṃsam

viduṣaḥ

viduṣe

viduṣi

viduṣā

viduṣī

viduṣi

viduṣīm

viduṣyāḥ

viduṣyai

viduṣyām

viduṣyā

vidvat

vidvat

vidvat

viduṣaḥ

viduṣe

viduṣi

viduṣā

Plurál

m.

f.

n.

nom./vok.

ak.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

vidvāmsaḥ

viduṣaḥ

viduṣām

vidvadbhyaḥ

vidvatsu

vidvadbhiḥ

viduṣyaḥ

viduṣīḥ

viduṣīnām

viduṣībhyaḥ

viduṣīṣu

viduṣībhiḥ

vidvāṃsi

vidvāṃsi

viduṣām

vidvadbhyaḥ

vidvatsu

vidvadbhiḥ

Duál

m.

f.

n.

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

vidvāmsau

viduṣoḥ

vidvadbhyām

vidyau

viduṣyoḥ

viduṣībhyām

viduṣī

viduṣoḥ

vidvadbhyām

Participium (minulé) préterita aktiva

Tato participia se odvozují od kmene pasivního preteriálního participia daného slovesa, a to pomocí sufixu -nt. Formálně se skloňuje jako nt-kmen.

kṛtavant- (deklinace podle jīvant-)

Singulár

m.

f.

n.

nom./vok.

ak.

gen./abl.

dat.

lok.

instr.

kṛtavān

kṛtavantam

kṛtavataḥ

kṛtavate

kṛtavati

kṛtavatā

kṛtavatī

kṛtavatīm

kṛtavatyāḥ

kṛtavatyai

kṛtavatyām

kṛtavatyā

kṛtavat

kṛtavat

= m.

= m.

= m.

= m.

Plurál

m.

f.

n.

nom./vok.

ak.

gen.

dat./abl.

lok.

instr.

kṛtavantaḥ

kṛtavataḥ

kṛtavatām

kṛtavadbhyaḥ

kṛtavatsu

kṛtavadbhiḥ

kṛtavatyaḥ

kṛtavatīḥ

kṛtavatīnām

kṛtavatībhyaḥ

kṛtavatīṣu

kṛtavatībhiḥ

kṛtavanti

kṛtavanti

= m.

= m.

= m.

= m.

Duál

m.

f.

n.

nom./vok./ak.

gen./lok.

dat./abl./instr.

kṛtavantau

kṛtavatoḥ

kṛtavadbhyām

kṛtavatyau

kṛtavatyoḥ

kṛtavatībhyām

kṛtavantī

= m.

= m.

Participium (minulé) préterita pasiva na -na (m./n.)/-nā (f.)

Participium préterita pasiva se tvoří od kořene pomocí sufixů -na/-nā. Vyjadřuje ukončený minulý děj; u tranzitivních sloves s pasivní vazbou, u intratranzitiv s aktivní vazbou. Od následujícího typu se liší jen afixem, funkční rozdíl mezi nimi není.

Příklady tvoření

kořeny zakončené vokálem/diftongem

pyai- „opuchnout, ztloustnout“

pīna- „opuchlý, tlustý“

mlai- „zvadnout“

mlāna- „zvadlý“

hā- „opustit“

hīna- „opuštěn“

kṣi- „ničit“

kṣīṇa- „zničen“

lū- „sekat“

lūna- „useknut, posečen“

koncové kořenné -ṛ/-ṝ > -īr/-ūr

kṝ- „sypat“

kīrṇa- „rozsypán“

tṝ- „přebrodit“

tīrṇa- „překročen, přebrodivší se“

pṝ- „plnit se“

pūrṇa- „plný, naplněn“

koncové kořenné -j > -g

bhaňj- „lámat, rozbít“

bhagna- „zlomen, rozbit“

bhuj- „ohnout“

bhugna- „ohnut“

majj- „ponořit“

magna- „ponořen“

ruj- „ochořet“

rugna- „nemocen, nemocný“

vij- „bát se“

vigna- „vyděšen“

koncové kořenné -d > -n

bhid- „rozdělit, rozštěpit“

bhinna- „rozdělen, rozštěpen“

sad- „sedět“

sanna- „posazen, sedící“

Deklinace podle a-kmenů (m./n.) nebo ā-kmenů (f.).

Participium (minulé) préterita pasiva na -ta (m./n.)/-tā (f.)

́Participium préterita pasiva vyjadřuje ukončený minulý děj; u tranzitivních sloves s pasivní vazbou, u intratranzitiv s aktivní vazbou. Od předchozího typu se liší jen afixem.

Příklady tvoření

Přímé tvoření

kṣip- „házet, vrhat“

kṣipta- „hozen, vržen“

jňā- „vědět, znát“

jňāta- „znám, poznaný“

hu- „obětovat“

huta- „obětován“

koncové kořenné -c/-j > -k

sic- „kropit“

sikta- „pokropen“

muc- „vypustit“

mukta- „vypuštěn“

tyaj- „opustit“

tjakta- „opuštěn“

koncové kořenné -ś, -ch, -j > -ṣ + cerebralizace -t > -ṭ

dṛś- „vidět, spatřit“

dṛṣṭa- „spatřen“

daś- „kousnout“

daṣṭa- „kousnut“

pṛch- „ptát se“

pṛṣṭa- „dotázán“

yaj- „obětovat“

yaṣṭa- „obětován“

koncové kořenné -dh/-bh > -ddh/-bdh

bandh- „vázat, putat“

baddha- „svázán, spoután“

labh- „získat, dosáhnout“

labdha- „získán, dosažen“

koncové kořenné -h > -ḍh + dloužení předchozího krátkého vokálu

gāh- „ponořit“

gāḍha- „ponořen“

guh- „skrývat“

gūḍha- „skryt“

lih- „lízat“

līḍha- „slíznutý“

koncové kořenné -h > -gdh + bez dloužení předchozího krátkého vokálu

dah- „hořet, pálit“

dagdha- „spálen“

dig- „pomazat“

digdha- „pomazán“

muh- „zmást“

mugdha- „zmaten“

koncové kořenné -m > -nt + dloužení předchozího krátkého vokálu

kam- „milovat“

kānta- „milován“

dam- „krotit“

dānta- „zkrocen“

śram- „unavit“

śrānta- „unaven“

koncové kořenné -m/-n > -t + koncová nazála kořene odpadá

gam- „jít, jet“

gata- „odešedší“

nam- „klanět se“

nata- „skloněn“

tan- „natáhnout“

tata- „natažen“

Nepravidelné tvoření

počáteční kořenné va- > u-

vac- „mluvit“

ukta- „nazýván“

vap- „sít“

upta- „seto“

svap- „spát“

supta- „vyspaný“

vah- „vézt“

ūḍha- „vezen“

vad- „říkat“

udita- „řečený“

počáteční kořenné ya- > i-

yaj- „obětovat“

iṣṭa- „obětován“

koncové kořenné -ā > -i/-ī

gā- „zpívat“

gīta- „zazpívaný“

pā- „pít“

pīta- „vypitý“

sthā- „stát“

sthita- „postaven, stojící“

Tvoření pomocí spojovacího vokálu -i- (slovesa 10. třídy, kauzativa, denominativa, většina kořenů zakončených skupinou konsonantů)

cur- „krást“

corita- „ukradený“

gaṇ- „počítat“

gaṇita- „spočítaný“

mṛ- „zemřít“

mārita- „zemřelý“

likh- „psát“

likhita- „napsaný“

īkṣ- „hledět, spatřit“

īkṣita- „spatřen(ý)“

cint- „myslet“

cintita- „myšlený“

Výjimky a nepravidelnosti v tvoření

dā- „dát“

datta- „daný“

pac- „vařit, péct“

pakva- „vařený, pečený“

śī- „ležet“

śayita- „ležící, ulehnuvší“

2.4.2.2Absolutiv

Absolutiv se tvoří se od kořene pomocí sufixů -tvā (slovesa bez prefixů) nebo -ya/-tya (slovesa s prefixem). Vyjadřuje vedlejší děj, většinou předcházející ději vyjádřenému finitním slovesem. Absolutiv se neskloňuje ani nečasuje, je to nesklonné participium. Do češtiny se překládá minulým přechodníkem nebo vedlejší větou.

Příklady tvoření

Tvoření pomocí sufixu -tvā (kořen má nejčastěji slabou formu)

Přímé tvoření

jňā- „vědět, znát“

jňātvā „poznav“

sthā- „stát“

sthitvā „postaviv se“

ji- „zvítězit, přemoci“

jitvā „zvítěziv“

nī- „vést“

nītvā „ved“

śru- „slyšet“

śrutvā „uslyšev“

bhū- „být“

bhūtvā „byv“

dhā- „položit“

hitvā „položiv“

dā- „dát“

dattvā „dav“

gā- „zpívat“

gītvā „zazpívav“

yuj- „spojit“

yuktvā „spojiv“

gam- „jít, jet“

gatvā „šed“

man- „myslet“

matvā „myslev, míniv“

tṝ- „brodit se“

tīrtvā „přebrodiv“

pṝ- „plnit (se)“

pūrtvā „naplniv (se)“

daś- „kousnout“

daṣṭvā „kousnuv“

sṛj- „stvořit“

sraṣṭvā „stvořiv“

budh- „bdít, probudit se“

buddhvā „vzbudiv se“

labh- „získat“

labdhvā „získav“

dah- „hořet, pálit“

dagdhvā „spáliv“

Tvoření pomocí sufixu -itvā

vid- „vědět“

viditvā „zvěděv, poznav“

vas- „bydlet“

uṣitvā „sídliv“

śī- „ležet“

śayitvā „ležev“

grah- „uchopit“

grahītvā „uchopiv“

cur- „krást“

corayitvā „ukradnuv“

tāḍ- „udeřit“

tāḍayitvā „udeřiv“

sthā- (kz.) „postavit (se)“

sthāpayitvā „postaviv“

Tvoření pomocí sufixu -ya (užívají slovesa s prefixem)

pari- + nī- „oženit se, vdát se“

pariṇīya „oženiv se“

anu- + bhū- „zakusit“

anubhūya „zakusiv“

Tvoření pomocí sufixu -tya (koční-li kořen krátkým vokálem)

adhi- + kṛ- „postavit se do čela“

adhikṛtya „postaviv se do čela“

adhi- + i- „studovat“

adhītya „vystudovav“

Tvoření pomocí sufixu -atya/-amya/-anya (u kořenů zakončených -am/-an)

ā- + gam- „přijít“

āgatya/āgamya „přišed“

ni- + han- „zabít“

nihatya/nihanya „zabiv“

Koncové kořenné -ṛ/-ṝ > -īr/-ūr

ava- + tṝ- „sestoupit“

avatīrya „sestoupiv“

sam- + pṝ- „naplnit“

sampūrya „naplniv“

Koncové kořenné -ā se nemění

ā- + dā- „vzít“

ādāya „vzav“

Slovesa 10. třídy s prefixem

pra- + tāḍ- „srazit“

pratāḍya „sraziv“

pra- + sthā- (kz.) „odeslat“

prasthāpya „odeslav“

ā- + kram- „přijít, přistoupit“/nechat vstoupit (kz.)“

ākramya „přišed, přistoupiv“/

ākramayya „nechav vstoupit (kz.)“

2.4.2.3Infinitiv

Infinitiv se v klasickém sanskrtu tvoří pomocí sufixu -(i)tum. Neskloňuje se ani se nečasuje. Syntakticky se pojí s modálními a fázovými slovesy, se slovy „hotov, připraven, mocen, schopen, vhodno, záhodno“, slouží k vyjádření účelu.

Příklady tvoření

Tvoření pomocí sufixu -tum (kořen nejčastěji ve stupni guṇa)

kořeny s koncovým vokálem

ji- „zvítězit“

jetum

dā- „dát“

dātum

śru- „slyšet“

śrotum

kořeny s koncovým konsonantem

kṣip- „házet, vrhat“

kṣeptum

tyaj- „opustit“

tjaktum

dṛś- „vidět, spatřit“

draṣṭum

labh- „získat“

labdhum

sah- „trpět, snášet“

soḍhum

dah- „hořet, pálit“

dagdhum

pṛch- „ptát se“

praṣṭum

Tvoření pomocí sufixu -itum

kořeny s koncovým -ū

bhū- „být“

bhavitum

hū- „volat“

hvayitum

některé kořeny s koncovým konsonantem

īkṣ- „hledět“

īkṣitum

guh- „skrývat“

gūhitum

vand- „velebit“

vanditum

slovesa 10. třídy

kath- „vyprávět“

kathayitum

cur- „krást“

corayitum

pīḍ- „trýznit“

pīḍayitum

výjimka

grah- „uchopit“

grahītum

2.4.2.3Gerundivum

Gerundivum se tvoří pomocí sufixů -tavya, -anīya, -ya a -tya připojovaných ke kořeni, přičemž distribuce těchto sufixů je libovolná. Kořen bývá v plném stupni, někdy ale i ve stupních zesílených. Ohýbá se podle kmene. Gerundivum vyjadřuje nutnost děje, potřebu, pouhou možnost; do určité míry také často nahrazuje modální slovesa (zejm. „muset“ a „mít za povinnost“), kterými sanskrt nedisponuje. Pojí se s pasivní vazbou.

Kořen

Gerundivum

Tvar

kṛ- „dělat“

-tavya-

kartavya-

-anīya-

karaṇīya-

-ya-

kārya-

-tya-

kṛtya-

vṛt- „být, existovat“

-tavya-

vartitavya-

śru- „slyšet“

-tya-

śrutya-

vac- „mluvit“

-ya-

vacya-

bhuj- „jíst“

-anīya-

bhojanīya-

2.5Indeklinabilia

K slovům neohebným (indeklinabiliím) patří i různé infinitivní tvary slovesné, zmíněné výše. Na tomto místě se ale budeme věnovat následujícím slovním druhům: adverbia, apozice, konjunkce a partikule.

2.5.1Adverbia

2.5.1.1Adverbia izolovaná

Nederivovaná adverbia

Adverbia místa

kva „kde“, bahiḥ „venku“, puraḥ „vpředu“, ...

Adverbia času

nūnam/idānīm/adhunā „nyní“, adya „dnes“, hyaḥ „včera“, śvaḥ, „zítra“, naktam „v noci“, ...

Adverbia způsobu

punaḥ „znovu“, muhuḥ „náhle“, drāk „rychle“, jātu „vůbec“, mithyā „nadarmo“, evam „tak“, ...

2.5.1.2Adverbia motivovaná

Derivovaná adverbia

Adverbia místa

-tra: atra „zde, sem“, tatra „tam“, kutra „kde, kam“, sarvatra „všude“, ...;

-ha: kuha „kde“, iha „zde, sem“, ...

Adverbia příčiny

-taḥ: kutaḥ „odkud, proč“, ataḥ „z tohoto důvodu“, sarvataḥ „všemožně, po všech stránkách“, ...

Adverbia způsobu

-thā/-tham: katham „jak“, tathā „tak“, athā „co“, ...

Adverbia času

-dā: kadā „kdy“, tadā „tehdy“, ekadā „jednou“, ...

Adverbia násobnosti

-dhā: ekadhā „jedny“, dvidhā „dvoje“, bahudhā „mnohokrát“, ...

Adverbia distributivnosti

-śaḥ: ekaśaḥ „po jednom“, śataśaḥ „po stovkách“, ...

Adverbia srovnání

-vat: putravat „jako syn“, agnivat „jako Agni“, pūrvavat „jako předtím“, ...

2.5.2Apozice

2.5.2.1Primární apozice

Primární apozice jsou slova nemotivovaná. Mohou stát jak před slovem, tak i za ním. Slouží i jako preverbia (ta jsou v klasickém sanskrtu vždy spojena se slovesem). Významy jsou jen přibližné.

ati „pře(s)-“, adhi „nad, na, vy-“, anu „podle, po“, antar/antaḥ „mezi, uvnitř“, apa „od, z“, api „k, u, za-“, abhi „k, do-“, ava „s-, od-“, ā „k, do, při-“, ut „na-, vz-“, upa „k, do“, ni „s (dolů), do-“, niḥ „ven z“, parā „pryč, od-“, pari „o, okolo, roz-“, pra „vpřed, vy-“, prati „zpět k, od-“, vi „od, z, roz-“, sam „dohromady, spolu, s-“

2.5.2.2Sekundární apozice

Jedná se o zjevné synchronní apozice, odvozené od jiných slov.

arthe, artham [+ gen.] „pro, kvůli“, ṛte [+ abl.] „bez“, vinā [+ abl./instr.] „bez“ atd.

2.5.3Konjunkce

2.5.3.1Konjunkce koordinační

1. Konjunkce kopulativní:

ca „a“, api „i, byť i“, uta „a, i“, …

2. Konjunkce adverzativní:

tu „ale, avšak“, punaḥ (pojí se s různými kořeny a ve spojení s nimi má různý význam), ...

3. Konjunkce disjunktivní:

vā „nebo“, ...

4. Konjunkce kauzální:

hi „protože, neboť“, ...

2.5.3.2Konjunkce subordinační

Jsou to pádové formy nebo adverbia odvozená od relativního zájmena ya-:

yat „že, aby“, yathā, yena „aby“, yataḥ, yasmāt „protože“, yadā „když“, yāvat „dokud“, yadi „jestliže“, ...

2.5.4Partikule

Záporky:

na „ne“ (mimo imperativ), mā „ne“ (imperativ)

jiné:

nu, nū „nyní, ještě“, evam „tak“ (i souhlas), iva „jako“ (srovnání), āt „pak“, iti „takto“ (uvozuje i přímou řeč), vai „vpravdě“, sma (modifikuje přítomný čas na minulý), hi „totiž“, ...

2 Užíváno i ve významu „svůj“.

3 Význam „otec“ je jen v singuláru, v duálu jsou to „rodiče“, v plurálu „předkové“.

4 Ve védštině však pravidelně v 5. třídě: kṛṇo- ~ kṛṇu-!

Apendix: Devanāgarī

Staroindická písma, vycházející stejně jako devanāgarī z písma brāhmī, jsou písmy slabičnými, tj. zachycují slabiky, nikoli pouhé hlásky. Hlásky zapisují jen tehdy, nezačíná-li slabika konsonantem. Při zápisu slabik je základním čtením vždy konsonant + a. Jakýkoli jiný vokál se vyznačuje „diakritikou“, podobně jako výslovnost čistého konsonantu bez vokálu.

Vokály

a

ā

i

ī

u

ū

अ

आ

इ

ई

उ

ऊ

Diftongy

e

ai

o

au

ए

ऐ

ओ

औ

Slabičné sonanty

ṛ

ऋ

Konsonanty (podle místa artikulace; + vokál a)

Okluzívy

Nazály

Sonanty

Frikativy

Veláry

ka

kha

ga

gha

ṅa

ha

क

ख

ग

घ

ङ

ह

Palatály

ca

cha

ja

jha

ňa

ya

śa

च

छ

ज

झ

ञ

य

श

Cerebrály

ṭa

ṭha

ḍa

ḍha

ṇa

ra

ṣa

ट

ठ

ड

ढ

ण

र

ष

Dentály

ta

tha

da

dha

na

la

sa

त

थ

द

ध

न

ल

स

Labiály

pa

pha

ba

bha

ma

va

प

फ

ब

भ

म

व

neznělá neaspir.

neznělá aspir.

znělá neaspir.

znělá aspir.

Slabiky − příklady modifikace základního čtení s diakritikou

Ligatury

Pro zápis slabik, které obsahují více konsonantů v trsu, se volí tzv. ligatury, tj. spřežky víceslabičných znaků; některé se výrazně odlišují od vstupních znaků základních.

Zkratky

abl. ablativ

ak. akuzativ

akt. aktivum

aor. aorist

aspir. aspirovaný

dat. dativ

du. duál (dvojné číslo)

f. femininum (ženský rod)

gen. genitiv

instr. instrumentál

kz. kauzativum

konc. koncovka

koř. kořenný, kořenový

lok. lokativ

m. maskulinum (mužský rod)

méd. médium

n. neutrum (střední rod)

neaspir. neaspirovaný

nom. nominativ

pl. plurál (množné číslo)

reduplik. reduplikovaný, reduplikace

sg. singulár (jednotné číslo)

temat. tematický (vokál)

vok. vokativ

Bibliografie

ALLEN, William Sidney. 1965. Phonetics in Ancient India. London: Oxford University Press.

BURROW, Thomas. 1965. The Sanskrit Language. London: Faber and Faber.

ERHART, Adolf. 1967. Sanskrt I. Popisná mluvnice. Praha: Státní pedagogické nakladatelství.

–– . 1971. Sanskrt II. Historickosrovnávací mluvnice. Praha: Státní pedagogické nakladatelství.

–– . 1980. Struktura indoíránských jazyků. Brno: Universita J. E. Purkyně. Filozofická fakulta.

–– . 1982. Indoevropské jazyky. Praha: Academia.

MONIER-WILLIAMS, Monier. 2002. A Sanskrit-English Dictionary. The Bhaktivedanta Book Trust.

WACKERNAGEL, Jacob. 1896. Altindische Grammatik I-III. Göttingen: Vandenhoeck und Ruprecht.

WHITNEY, William Dwight. 2005. Sanskrit Grammar. Delhi: Motilal Banarsidass Publishers.

ZBAVITEL, Dušan – STRNAD, Jaroslav. 2006. Učebnice sanskrtu. Praha: Karolinum.

Gramatický přehled sanskrtu

Ondřej Šefčík – Lenka Bičanová

Vydala Masarykova univerzita v roce 2014

1. vydání, 2014

Sazba elektronické verze Štěpán Böhm

ISBN 978-80-210-7048-6